ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3354/20  Номер провадження 22-ц/814/333/21	Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді : Обідіної О.І. 
Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.
За участю секретаря Кальник А.М.
розглянула в порядку спрощеного провадження, з повідомленням учасників справи, цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" та  ОСОБА_1  на рішення Октябрського районного суду м. Полтави в складі судді Савченко Л.І. від 17 листопада 2020 року, дата складення повного тексту рішення 23 листопада 2020 року, по справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" про стягнення пені, процентів та моральної шкоди за прострочення виконання зобов`язання за договором страхування,
                                          В С Т А Н О В И Л А :  

В квітні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до ТДВ «Експрес Страхування»про стягнення пені, процентів та моральної шкоди за прострочення виконання зобов`язання за договором страхування, в якому просила стягнути з відповідача пеню - 80670,23 грн. за невиконання зобов`язань за договором, 13445 грн. – 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за договором страхування та 50000 моральної шкоди.
Позов обґрунтований тим, що вона є власником автомобіля Chery Tigo-3, д.н.з. НОМЕР_1 . 
17.03.2018 року її автомобіль під керуванням знайомого ОСОБА_2 потрапив у ДТП та отримав пошкодження. Згідно звіту про оцінку майна і визначення вартості матеріального збитку, проведеного ФОП ОСОБА_3 , сума останнього становить 242420,64 грн. 
З огляду на те, що автомобіль було застраховано в ТДВ «Експрес Страхування» згідно договору добровільного страхування від 14.02.2018 року, позивач звернулася до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, яке було виплачено лише в березні 2020 року.
Зважаючи на те, що страхове відшкодування було виплачено з простроченням строків, визначених умовами договору та діючого законодавства, вважає, що страховик зобов`язаний сплатити пеню за несвоєчасну виплату останнього, 3% річних та моральну шкоду.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на користь  ОСОБА_1 пеню за невиконання зобов`язань за договором страхування у сумі 52 768 грн. 17 коп., 3 % річних за прострочення виконання зобов`язань за договором страхування у сумі 13 445 грн., а всього 66 213,17 грн. 
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на користь держави судовий збір у сумі 662,10 грн.
Решту суми судового збору 1019 грн. 50 коп. віднесено за рахунок держави.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1688,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1189,75 грн. 

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для нарахування пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в межах строку позовної давності, про застосування якої просив представник відповідача, та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання, з огляду на виплату страхового відшкодування поза межами 90 денного строку, визначеного сторонами в договорі страхування.

Не погодившись з вказаним рішення суду, його в апеляційному порядку оскаржило ТДВ «Експрес Страхування», яке, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.
Зокрема вказує, що позивачем було надано заяву 12.06.2018 року про виплату страхового відшкодування, яка не відповідала умовам договору страхування, про що було повідомлено позивача, тому не вбачається прострочення з вини компанії виплати страхового відшкодування, що виключає застосування відповідальності, визначеної положеннями ст. 625 ЦК України. 
Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та часткового стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційну скаргу також подала ОСОБА_1 , яка просить у відповідних частинах рішення скасувати та ухвалити нове рішення або змінити його, задовольнивiи заявлені вимоги в повному обсязі. 
Вважає, що у відповідності до норм статей 16 і 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди. 

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останніх.
Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПКУкраїни, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 14 лютого 2018 року позивачем у ПрАТ «Полтава-Авто» було придбано автомобіль CHERY Tiggo-3 та в цей же день укладено з ТДВ «Експрес Страхування» договір добровільного страхування транспортних засобів, які є предметом застави № 202.18.2389882.
Предметом страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням застрахованим на умовах даного Договору ТЗ- CHERY Tiggo-3, д.н.з. НОМЕР_1 .
17.03.2018 року вказаний автомобіль під керуванням ОСОБА_2 отримав пошкодження в результаті ДТП, що сталася в м. Полтаві на вул. Сінній.
Згідно постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 13 квітня 2018 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Згідно звіту про оцінку майна і визначення вартості матеріального збитку автомобіля CHERY Tiggo-3, д.н.з. НОМЕР_1 , проведеного ФОП ОСОБА_3 , станом на 28.03.2018 року вартість матеріального збитку без урахування втрати товарної вартості з ПДВ становить 242 420,64 грн. 
Враховуючи настання страхового випадку, 22.03.2018 р. ОСОБА_1 звернулася до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, яке було виплачено в березні 2020 року.
З огляду на порушення строків виплати останнього, ОСОБА_1 подала до суду позов в порядку ст. 625 ЦК України про стягнення з ТДВ «Експрес страхування» пені, 3% річних та моральної шкоди.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, на підставі норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку щодо порушення прав позивача внаслідок несвоєчасної виплати страхового відшкодування в зв`язку з чим стягнув пеню в межах строку позовної давності та 3% річних. Також місцевий суд встановив недоведеність завдання моральної шкоди ОСОБА_1 внаслідок несвоєчасної виплати страхового відшкодування та відмовив в задоволенні позову в цій частині.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.
Так, матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами факт дорожньо-транспортної пригоди за участю належного позивачу автомобіля Chery Tigo-3, д.н.з. НОМЕР_1 та вартість матеріального збитку в сумі 242 420,64 грн. 
Пунктом 5 ч.1 ст. 989 ЦК України визначено обов`язок страхувальника повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.
Згідно п.10.1.4.1 частини Б Договору № 202.18.2389882 при настанні події, що згідно з договором має ознаки страхового випадку, страхувальник зобов`язаний письмово повідомити страховика про настання події, із зазначенням обставин події, характеру і розміру збитків: у випадку настання події на території України- протягом 3 робочих днів з дати настання.
22.03.2018 року позивач звернулася до страхової компанії з повідомленням про подію по договору КАСКО № 202.18.2389882 від 14.02.2018 року . 
Вказана заява страховою компанією була прийнята 22.03.2018 р. за №.18.8640.
Зазначені обставини сторонами не заперечуються.
В подальшому, 12.06.2018 року ОСОБА_1 подала заяву до ТДВ «Експрес Страхування» та надала документи щодо здійснення страхової виплати у зв`язку із пошкодженням належного їй автомобіля CHERY Tiggo-3.
На вказану заяву відповідачем 27.06.2018 року за вих. № 3168 надано відповідь, що Договором страхування визначений перелік документів, які підтверджують факт настання події, яка може в подальшому кваліфікуватися як страховий випадок. У разі пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, страхувальником мають бути надані документи з числа перелічених у п.11.1.1 частині Б Договору, а саме: довідка Національної поліції, схема місця ДТП, постанова у справі про адміністративне правопорушення, копії інших адміністративних матеріалів. Відповідно до умов Договору, Страховиком було направлено запит до УПП в м. Полтаві для встановлення обставин події. У зв`язку із деякими розбіжностями, був направлений додатковий запит до компетентних органів. Вказані обставини стали підставою у відповідності до п.8.4.12.1 частини Б Договору для відстрочення виплати страхового відшкодування до з`ясування всіх обставин.
Чергову аналогічну відповідь страховик надав ОСОБА_1 07.09.2018 року за вих. № 4531. 
При цьому, будь-яких доказів щодо направлення страховою компанією після 12.06.2018 р. таких додаткових запитів та отримання відповідей на них від компетентних органів про встановлення обставин справи - матеріали справи не містять. 
Після неодноразових телефонних перемовин щодо отримання страхового відшкодування, 05.03.2020 року страховик направив на адресу страхувальника заяву про перерахування коштів, де вказав банківські реквізити. 
16.03.2020 року вигодонабувач – АТ «Кредобанк» направив листа до ТДВ «Експрес Страхування» щодо не заперечення виплати страхового відшкодування в сумі 215000 грн. на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 та виплати різниці в сумі 78156,88 грн. останній.
Згідно платіжного доручення № ЦО01679 від 16.03.2020 року ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування у сумі 106000 грн., згідно платіжного доручення № ЦО01707 від 18.03.2020 року - 109000 грн., згідно платіжного доручення № ЦО01745 від 20.03.2020 року - 78156 грн., а всього 293156,88 грн.
Частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
За змістом ст. 9 Закону України «Про страхування» - страхове відшкодування, це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Пунктами 2, 3 частини першої статті 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.
Статтею 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.
Пунктом 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Як вбачається з договору страхування п.8.4.12.1, сторони визначили, що страховик має право відстрочити виплату страхового відшкодування у разі якщо не повністю з`ясовані обставини страхового випадку, розмір збитків, обставини, які підтверджують право Страхувальника (Вигодонабувача) на одержання страхового відшкодування - до з`ясування таких обставин, але не більше, ніж 90 календарних днів з дати отримання від Страхувальника останнього документу, необхідного для з`ясування обставин, причин настання страхового випадку та розміру збитку.
Матеріалами справи доводиться, що після настання страхового випадку, який відбувся 17.03.2018 року, позивач ОСОБА_1 звернулася 22.03.2018 року до страхової компанії з повідомленням про подію по договору КАСКО, а згодом подала свою заяву з документами про обставини дорожньої пригоди 12.06.2018 року. 
Таким чином, саме після отримання страховиком 12.06.2018 р. направлених страхувальником документів, необхідних для з`ясування обставин та причин ДТП, належить обраховувати 90 календарних днів протягом яких можлива відстрочка виплати страхового відшкодування. 
В даному випадку, визначений умовами договору 90 денний період відстрочки виплати збіг 12.09.20128 року, після чого з 13.09.2018 року розпочалось прострочення виконання зобов`язання. 
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
В зв`язку з несвоєчасною виплатою страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність законних підстав для стягнення з страхової компанії пені як встановленої умовами договору ( п.8.5.8) відповідальності страховика та 3% річних за порушення зобов`язання, оскільки правовідносини, які склались між сторонами з приводу відшкодування страхового зобов`язанням, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Стягуючи суму пені в розмірі 52768,17 грн., суд вірно застосував за заявою страхової компанії строк позовної давності, з чим погоджується колегія суддів. 
Також законодавчо обґрунтованим є стягнення 3% річних за період з 13.09.2018 року по 22.03.2020 року (після закінчення 90 денного терміну для виплати страхового відшкодування по фактичний день виплати всієї суми відшкодування). 
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.
Зокрема, твердження про те, що страхова компанія не порушувала строки виплати страхового відшкодування, оскільки лише 05.03.2020 р. отримала від ОСОБА_1 належно оформлену заяву із зазначенням банківських реквізитів для здійснення безготівкових виплат, відхиляються колегією суддів з наступних підстав. 
Так, умовами договору страхування передбачено обов`язкове надання страхувальником страховику письмової заяви про виплату страхового відшкодування (встановленої форми), оформлену належним чином.
Разом з тим, страховик, якому подається заява про страхове відшкодування, зобов`язаний надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язаний ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком виплати страхового відшкодування та інше.
При цьому, умовами договору страхування, а саме п.8.4.12.1 визначено підстави для відстрочення виплати страхового відшкодування лише у випадках – коли не повністю з`ясовані обставини страхового випадку, розмір збитків, обставини, які підтверджують право Страхувальника (Вигодонабувача) на одержання страхового відшкодування, і не більше ніж 90 календарних днів з дати отримання від Страхувальника останнього документу, необхідного для з`ясування обставин, причин настання страхового випадку та розміру збитку.
Таким чином, в даному випадку зазначені 90 днів є присічними і обрахування цього строку пов`язане з моментом отримання від страхувальника лише тих письмових документів, які визначені умовами договору. 
Надаючи відповідь на заяву страхувальника від 12.06.2018 р., до якої були приєднані документи про подію ДПТ та розмір збитків, страховик обґрунтовував підстави відстрочки у виплаті страхового відшкодування деякими розбіжностями та необхідністю направлення додаткових запитів до компетентних органів. 
Між тим, доказів направлення таких запитів для усунення розбіжностей в період відстрочки виплати страхового відшкодування - відповідач суду не надав. 
Крім того, в наданих страхувальнику відповідей на її заяву від 12.06.2018 р. страхова компанія не зауважувала про необхідність надати банківські реквізити для перерахунку коштів і не вказувала як підставу для відстрочки у здійсненні страхової виплати не надання такої інформації, а також не повідомляла позивача про те, що її заява про виплату страхового відшкодування є не належно оформленою. 

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про безпідставність висновку суду щодо відсутності підстав для відшкодування їй моральної шкоди. 
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів ; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п.п.3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Зважаючи на недоведеність спричинення моральної шкоди, що не підтверджена жодними належними доказами та беручи до уваги положення п. 12.2.1 укладеного між сторонами договору добровільного страхування, згідно якого на страховика не покладено обов`язку відшкодовувати не прямі збитки, в тому числі і моральну шкоду, правових підстав для стягнення останньої на користь страхувальника не має. 
Посилання апелянта ОСОБА_1 на незгоду з розподілом місцевим судом витрат на правову допомогу колегія суддів не бере до уваги зважаючи на наступне.
За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на вказані норми, часткове задоволення позову та понесені обома сторонами витрати на професійну правничу допомогу, судова колегія вважає обґрунтованим та правомірним стягнення судом першої інстанції як з позивача, так і відповідача витрат на правову допомогу, відповідно до задоволених позовних вимог.
За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни судового рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" та  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.
Повний текст постанови складено 23 лютого 2021 року.

Судді: Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.