ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2672/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 березня 2021 року                                                                                 м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: судді-доповідача Черпіцької Л.Т. та суддів Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії , -
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу генерального прокурора про:
визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати йому вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку в сумі 37520,91грн.;
зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку в сумі 37520,91грн.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року зупинено   провадження у справі до часу набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/23454/19. 
Не погодившись із прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/23454/19, не обґрунтував, у чому саме полягають об`єктивні перешкоди для розгляду цієї справи без попереднього вирішення справи №640/23454/19.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Постановляючи ухвалу про зупинення провадження по справі, суд першої інстанції, посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України, прийшов до висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі №580/2672/20  до  набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/23454/19, оскільки позовні вимоги у цих справах є взаємовиключними.
Зокрема, судом першої інстанції зазначено, що у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа №640/23454/19 за позов між тими ж сторонами позову, предметом якого є визнанням протиправним і скасування наказу від 28.10.2019 №1244ц що звільнення позивача, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії.
Оскільки обставини звільнення позивача є спірними та заявлені підставами позову у цій справі, судове рішення у вказаній вище справі впливає на результат вирішення цієї справи щодо присудження позивачу вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, позаяк такі позовні вимоги є взаємовиключними. Отже, вирішити спір до вказаного часу неможливо.
Так, зупинення провадження у справі - це врегульована законом тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд.
Підстави для зупинення провадження у справі, як обов`язкові, так і факультативні визначені ст. 236 КАС України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
За змістом вказаної статті суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Обставини неможливості розгляду справи судом встановлюються у кожному конкретному випадку залежно від предмета справи.
Зупинення провадження в адміністративній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного, кримінального, господарського чи адміністративного судочинства, може мати місце тільки в тому разі, коли в цій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених в адміністративній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Крім того, на думку колегії суддів, об`єктивна неможливість розгляду справи полягає у взаємозв`язку підстав позову, що розглядається, з юридичними фактами, які будуть встановлені судовим рішенням в іншій справі.
За таких обставин, зупинення провадження з підстав, передбачених цією нормою, допускається лише тоді, коли продовжувати розгляд справи надалі не є можливим, оскільки в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є виплата вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням позивача.
Позивач в позові зазначив, що до нього підлягають застосуванню положення статті 44 Кодексу законів про працю України, які визначають, що при припинені трудового договору з підстав, зазначених зокрема у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.
Посилання позивача в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції необґрунтував причини зупинення провадження у даній справі, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду у справі №640/23454/19 є правомірність звільнення позивача на підставі наказу  від 28.10.2019 №1244ц. Крім того, вимога щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про стягнення вихідної допомоги і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є взаємовиключними. 
Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу, що правомірність звільнення позивача на підставі наказу  від 28.10.2019 №1244ц є предметом судового розгляду у справі №640/23454/19, результат вирішення якої безпосередньо впливає на предмет спору у даній справі.
Таким чином, колегія суддів вважає, що вирішення питання правомірності звільнення позивача вплине на вирішення даної справи.
Щодо посилання скаржника, що зупинення провадження у справі порушує принцип розгляду судом справ впродовж розумного строку, то воно є необґрунтованим, оскільки зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції дотримався положень КАС України. 
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з достатнім обґрунтуванням нормами процесуального права необхідності зупинення провадження у справі, а тому підстави для її скасування відсутні.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 04 березня 2021 року.
Головуючий суддя	Л.Т.Черпіцька	
 Судді:	 О.Є. Пилипенко	
 	 Я.М. Собків