ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/15737/20	Головуючий у 1-й інстанції Холява О.І. 	
Провадження № 33/817/71/21 	Доповідач - Коструба Г.І.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. розглянувши в м. Тернополі з участю особи, що притягується до адмінвідповідальності, - ОСОБА_1 , адміністративну справу відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює,
ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2020 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить строк на апеляційне оскарження постанови поновити, оскільки він був пропущений з поважних причин, а постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що працівники поліції не дотримались норми ст. 35 ЗУ “Про Національну поліцію”, згідно якої поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки. Так, поліцейський, не вказавши причину зупинки його транспортного засобу, порушив його права як учасника дорожнього руху
Вказує, що в порушення вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівники поліції не вказали ознак наркотичного сп`яніння, згідно яких мали намір проводити огляд на визначення такого стану.
Заслухавши апелянта  ОСОБА_1 , який просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду скаржнику слід поновити, а в задоволенні апеляційної скарги — відмовити, виходячи з таких міркувань.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. 
Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Враховуючи те, що під час винесення постанови судом першої інстанції ОСОБА_1 присутній не був, та те, що копію постанови отримав 15 січня 2021 року, вважаю за можливе поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Відповідно до статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог Конституції України та ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, частиною 1 статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року за № 1452/735.
Згідно з п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, суд першої інстанції вірно послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 133968 від 14 вересня 2020 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно з яким 13 вересня 2020 року о 23 год. 50 хв. в м. Тернополі по вул. Злуки, 33 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Smart Fortwo, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення також доводиться наявними в матеріалах справи доказами, які суд першої інстанції в судовому засіданні дослідив та дав їм належну оцінку, зокрема: 
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 14 вересня 2020 року, згідно яких 14 вересня 2020 року близько 00 год. 05 хв. в їх присутності водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі відмовився. У водія були присутні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці, виражене тремтіння пальців рук;
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 серії ДП18 №736551 за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП від 13 вересня 2020 року.
Вказані вище обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи відеозаписами з нагрудних камер інспекторів поліції, з яких вбачається, що працівники поліції в присутності двох свідків запропонували водію автомобіля Smart Fortwo, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, від чого останній відмовився. 
Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, а також відеоматеріали у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.
Тому, на думку судді апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним вказаного адміністративного правопорушення є обґрунтованими та узгоджуються як з поясненнями свідків, так і з матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції було порушено норми ст. 35 ЗУ “Про Національну поліцію”, згідно якої поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті, не беруться до уваги виходячи з наступного.
Зокрема, ч. 1 ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію” визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Як вбачається з відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля поліцейських, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений у зв`язку з порушенням водієм п. 19.1 а, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме: рухався у темну пору доби без ввімкнених фар ближнього світла.
Відповідно до фрагменту відеозапису з нагрудних камер інспекторів поліції (камера 000100, 20200914073752000135), під час зупинки поліцейськими було виконано вимоги ст. 35 ЗУ “Про Національну поліцію” та роз`яснено ОСОБА_1 , що транспортний засіб під його керуванням був зупинений через порушення вимог ПДР, а саме: рухався у темну пору доби без ввімкнених фар.
За таких обставин твердження апелянта, що поліцейський, не вказавши причину зупинки його транспортного засобу, порушив його права як учасника дорожнього руху є безпідставними та такими, що не узгоджуються з наявними матеріалами справи.
Посилання апеляційної скарги, що працівники поліції не вказали ознак наркотичного сп`яніння, згідно яких мали намір проводити огляд на визначення такого стану, спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 133968 від 14 вересня 2020 року, письмовими показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 14 вересня 2020 року та відеозаписами із нагрудних камер поліцейських. Зокрема, з даних доказів вбачається, що перед проведенням огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 було вказано на ознаки, які стали причиною проведення даного огляду, а саме: розширені зіниці очей, виражене тремтіння пальців рук, та які передбачені п. 4 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Всі інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, інших доказів, які б могли поставити під сумнів рішення суду першої інстанції, не надано. 
Відповідно приходжу до остаточного висновку про те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
За таких обставин постанова судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2020 р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови суду, скаржником не наведено і апеляційною інстанцією не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Строк на апеляційне оскарження поновити. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 23 листопада 2020 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, - без змін.
Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя