УХВАЛА

17 березня 2021 року 
Київ
справа №160/12997/19
адміністративне провадження №К/9901/8624/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі №160/12997/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, внесення змін до наказів та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до  Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив:

- внести зміни до наказу про прийняття на службу до органів Національної поліції (наказ ГУНП в Дніпропетровській області від 13 березня 2017 року №92 о/с), з урахуванням спеціального звання «майор поліції»;

- провести перерахунок грошового утримання за час проходження служби в поліції в період з 13 березня 2017 року до 1 жовтня 2018 року з урахуванням спеціального звання «майор поліції» та виплатити недоотримані кошти;

- внести зміни до наказу про звільнення з органів Національної поліції (наказ ГУНП в Дніпропетровській області від 1 жовтня 2018 року №270 о/с), з урахуванням спеціального звання «майор поліції»;

- провести перерахунок вихідної допомоги при виході на пенсію, з урахуванням спеціального звання «майор поліції» та виплатити недоотримані кошти;

- направити до пенсійного фонду в Дніпропетровській області необхідні документи для проведення перерахунку пенсійного забезпечення позивача, з урахуванням спеціального звання майор поліції.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії відповідача щодо непроведення перерахунку грошового утримання позивачу за час проходження служби в поліції в період з 13 березня 2017 року до 1 жовтня 2018 року, з урахуванням спеціального звання «майор поліції» та одноразової грошової вихідної допомоги при виході на пенсію, з урахуванням спеціального звання «майор поліції». 

Зобов`язано відповідача:

1) провести перерахунок грошового утримання позивача за час проходження служби в поліції в період з 13 березня 2017 року до 1 жовтня 2018 року, з урахуванням спеціального звання «майор поліції» та здійснити виплату в перерахованому розмірі, з урахуванням раніше виплачених сум;

2) провести перерахунок одноразової грошової вихідної допомоги позивачу при виході на пенсію, з урахуванням спеціального звання «майор поліції» та здійснити виплату в перерахованому розмірі, з урахуванням раніше виплачених сум;

3) направити до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області необхідні документи для проведення перерахунку пенсійного забезпечення позивача з урахуванням спеціального звання «майор поліції».

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2021 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року в частині задоволення позову скасовано та відмовлено в цій частині у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 вдруге звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 10 березня 2021 року засобами поштового зв`язку.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2021 року скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Так, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 

Із змісту касаційної скарги вбачається, що вона подана на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, тобто судове рішення оскаржується з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України.

Так, згідно пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої    статті 328    цього Кодексу

Проте, належного обґрунтування означених підстав касаційного оскарження судових рішень, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України в сукупності з пунктом 1 частини другої статті 353 цього Кодексу та пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України щодо ухвалення судом апеляційної інстанції рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, касаційна скарга не містить.

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.  Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судом апеляційної інстанції судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі №160/12997/19.

Окрім іншого, у касаційній скарзі позивач просить поновити строк на касаційне оскарження. Проте, оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених    КАС України    підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження Суд не вирішує.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі №160/12997/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області         про визнання дій протиправними, внесення змін до наказів та зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М.       Мартинюк,
Суддя      Верховного Суду