Ухвала
Іменем України
 
15 березня 2021 року
м. Київ       
справа № 488/947/18
провадження № 51-778 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу представника цивільного відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Ван Клік» - адвоката ОСОБА_4 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2020 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 21 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, без позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди - 14 486 грн, витрати на правову допомогу- 7 000 грн, на користь держави судові витрати у сумі 2 431 грн.
Стягнуто з представництва ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» у м. Миколаєві на користь потерпілого ОСОБА_6 у рахунок відшкодування майнової шкоди 
16 881,29 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 07 лютого 2018 року, близько 11 год 15 хв., керуючи технічно справним автобусом «Mercedes-Benz 208», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись у світлий час доби по вологій проїзній частині пр. Корабелів в напрямку пр. Богоявленського у м. Миколаєві, в районі будинку № 8 порушив вимоги п. 2.3 «б», 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, проігнорував те, що в цей час проїзну частину зазначеної автодороги зліва на право перетинав пішохід ОСОБА_6 , не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості свого транспортного засобу, аж до повної його зупинки, хоча об`єктивно міг і зобов`язаний був це зробити, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , якому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 21 січня 2021 року апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «Ван Клік» - ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2020 року щодо ОСОБА_5 - без змін.
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача ПрАТ «Ван Клік» просить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати в частині стягнення з ПрАт «Ван Клік» на користь ОСОБА_6 матеріальної шкоди і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування вказує, що вирішуючи питання щодо відшкодування завданої шкоди, суди правильно визначились із характером спірних правовідносин, проте частково застосували положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, лише в частині позовних вимог, стосовно особи обвинуваченого. При цьому, цю ж саму правову норму не застосували до позовних вимог щодо ПрАТ «СК «Ван Клік», тим самим переклали весь тягар відповідальності виключно на страхову компанію. На думку адвоката така позиція судів свідчить про упереджене ставлення до особи страховика.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 , кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, призначене покарання, а також в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди у касаційній скарзі не оспорюються.
Як слідує, зі змісту ухвали апеляційного суду, протоколом № 2 річних Загальних зборів акціонерів ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра - Україна» від 26 квітня 2019 року змінено найменування страхової компанії на ПрАТ «Страхова компанія «Ван Клік». Відповідні відомості відображені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Зі змісту касаційної скарги представника цивільного відповідача слідує, що предметом спору виступає розмір матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому, особою (засудженим), цивільно-правова відповідальність якої застрахована.
Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які співвідносяться як загальні та спеціальні норми.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За приписами ст. 23 вказаного закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.
Статтею 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Як слідує зі змісту оскаржуваних судових рішень, потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 та ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» в рахунок відшкодування витрат, понесених на лікування внаслідок заподіяння злочином шкоди здоров`ю в сумі 16881 грн та 200000 грн моральної шкоди.
Вирішуючи цивільний позов в частині вимог про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» відшкодування витрат у зв`язку із лікуванням потерпілого, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив з того, що:
1) цивільно-правова відповідальність власника автобусу «Mercedes-Benz 208», реєстраційний номер НОМЕР_1 ПП «МІС», працівником якого є ОСОБА_5 , застрахована ПАТ «СК «Саламандра-Україна», що підтверджується копією полісу 
№ АК/7577715, термін дії якого з 14 жовтня 2017 року по 12 квітня 2018 року. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 200 000 грн.
2) дорожньо-транспортна пригода сталася в період дії договору і є страховим випадком, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність.
Так, відповідно до висновку судово-медичної експертизи, внаслідок ДТП у ОСОБА_6 встановлені тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких за ознакою небезпеки для життя.
Судами попередніх інстанції встановлено, що потерпілий на придбання ліків та виробів медичного призначення витратив 16 881,29 грн, що підтверджується відповідними квитанціями та не заперечується представником цивільного відповідача у касаційній скарзі.
Таким чином, Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції встановивши, що внаслідок ДТП, яке вчинене з вини засудженого ОСОБА_5 та цивільно-правова відповідальність якого застрахована, заподіяно майнову шкоду здоров`ю потерпілого, яка пов`язана з його лікуванням, що в свою чергу є страховим випадком, а розмір шкоди не перевищує ліміту відповідальності страховика, обґрунтовано стягнув із ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» всі документально підтверджені витрати.
Питання про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» на користь потерпілого в рахунок відшкодування заподіяної майнової шкоди вирішено судом першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, з чим також погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції.
Разом з цим Верховний Суд не може погодитись із доводами касаційної скарги щодо необхідності зменшення суми, яка підлягає стягненню на користь потерпілого в рахунок відшкодування майнової шкоди, з підстав часткового застосування приписів ч. 2 ст. 1193 ЦК України, оскільки норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не передбачають можливості зменшення страхового відшкодування у даному випадку, при цьому норми закону є спеціальними.
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам 
ст. ст. 370, 374, 419 КПК України. Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. 
Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень у касаційній скарзі не наведено, та Судом не встановлено. 
З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги представника цивільного відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Ван Клік» - адвоката ОСОБА_4 та вважає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника цивільного відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Ван Клік» - адвоката ОСОБА_4 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2020 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 21 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 . 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3