ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 січня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/2010/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач), суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року в адміністративній справі №340/2010/20 (головуючий суддя першої інстанції Брегей Р.І.) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (третя особа - фермерське господарство «Лісове») про визнання протиправними та скасування наказів і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
Позивачі 19.06.2020 року звернулись до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (третя особа - фермерське господарство «Лісове»), в якому просили:
- визнати протиправними та скасувати накази від 15 та 27 травня 2020 року, якими відмовлено у наданні дозволів на розробку проекту землеустрою стосовно передачі у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) із земель, якими користується Товариство.
- зобов`язати відповідача надати такий дозвіл.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Управління незаконно відмовило надати дозволи на розробку проекту землеустрою, оскільки вони є членами Господарства, а земельна ділянка перебуває у державній власності.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградської області від 15 травня 2020 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на підставі заяви від 20 серпня 2019 року.
Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства від 20 серпня   2019 року з урахуванням висновку, котрий зроблено судом.
Визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградської області від 27 травня 2020 року, яким ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на підставі заяви від 20 серпня 2019 року.
Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства від 20 серпня   2019 року з урахуванням висновку, котрий зроблено судом.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просили рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у позові. Апелянти зазначають, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що оскаржувані накази від 15 та від 27 травня 2020 року є результатом повторного розгляду їх заяв від 20.08.2019 року, здійсненого на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 09.04.2020 року у справі №340/2699/19. Відтак, правильним способом захисту їх порушених прав буде саме зобов`язання відповідача надати дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок. 

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, а тому в суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження, про що сторони повідомлені належним чином. 
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
У користуванні ОСОБА_3 на підставі державного акту про право постійного користування перебуває земельна ділянка площею 25 га, яка складається з трьох частин (1.9 га, 7.6 га та 15.5 га) , розташованих на території Вільшанської селищної ради (а.с.18).
ОСОБА_3 є засновником, головою та членом господарства «Лісове».
Позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є членами Фермерського господарства «Лісове», що підтверджується статутом господарства (а.с.19-23).
Відповідно до протоколу зборів ФГ «Лісове» від 09.08.2019 року його члени прийняли рішення про розпаювання земель, які перебувають у користуванні юридичної особи (а.с.25).
Відповідно до довідки територіального відділу ГУ Держгеокадастру середній розмір земельної частки (паю) по господарствам на території Вільшанської селищної ради Кіровоградської області (далі   Рада) становить 5,20 умовних кадастрових гектарів (а.с.24).
20 серпня 2019 року позивачі подали до ГУ Держгеокадастру заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства у розмірі 5,20 га, що не перевищує середнього розміру земельної частки (пай), яка розташована на території Вільшанської селищної ради Кіровоградської області, що надана у постіне користування ОСОБА_3 для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с.59-62).
18 вересня 2019 року ГУ Держгеокадастру відмовило ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку з тим, що подана заява не відповідає вимогам   статті 118 ЗК України   (а.с.93-102).
ОСОБА_2 оскаржив відмову ГУ Держгеокадастру в судовому порядку.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову (а.с.93-102).
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково, зобов`язано ГУ Держгеокадастру повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та прийняти відповідне рішення у формі, визначеній законодавством (а.с.32-35).
На виконання вимог постанови апеляційного суду ГУ Держгеокадастру розглянуло заяву ОСОБА_2 та прийняло 27 травня 2020 року наказ, яким відмовило останньому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою (а.с.30).
Підставою відмови зазначено те, що бажана земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності, тому відповідно до ст.122 Земельного Кодексу України, ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області не є розпорядником даної земельної ділянки.
Також ГУ Держгеокадастру розглянуло заяву ОСОБА_1 та прийняло 15 травня 2020 року наказ, яким відмовило у наданні дозволу (а.с.29).
Підставою відмови   зазначено те, що бажана земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності, тому відповідно до ст.122 Земельного Кодексу України, ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області не є розпорядником даної земельної ділянки.
Позивачі не погодилсь із такими наказами та оскаржили їх до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до вимог частин 2 і 3 статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю). Дія частин першої та другої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).
Вказаний Закон не визначає переліку документів, які подаються членами фермерського господарства для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.
Такий перелік встановлений Земельним кодексом України.
Так, за правилами частини 6   статті 118 Земельного кодексу України   громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених   статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених   статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до частини 7   статті 118 ЗК України   відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених   статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Наведеними вище положеннями чинного законодавства чітко визначені як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.
Отже, у частині 7   статті 118 Земельного кодексу України   наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою:
а) надати дозвіл;
б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Проаналізувавши обставини справи, суд зробив висновок, що позивачі (члени фермерського осподарства) вправі клопотати про отримання у власність земельної ділянки із земель, які перебувають у користуванні ФГ «Лісове», якщо раніше не набули право на земельну частку (пай).
Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 30 травня 2019 року щодо земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_3 , одна з трьох земельних ділянок, знаходиться у держаній власності (а.с.36).
Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить інформації про цю земельну ділянку (а.с.103).
У публічній кадастровій карті вказано, що земельна ділянка перебуває у державній власності (а.с.104).
Інші дві земельні ділянки, які зазначені у Державному акті про право постійного користування землею ОСОБА_3 , не отримали кадастрових номерів.
Приписами частини 4   статті 122 КАС України   визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Відтак колегія суддів погоджується із висновоком суду першої інстанції, що оскаржені накази ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області прийняті без урахування вказаних вище обставин та без анілізу документів, наданих позивачами до заяв, що є ознакою їх протиправності відповідно до припису пункту 1 частини 2   статті 2 КАС України.
Враховуючи положення частини 2 статті 9 КАС України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви   позивачів, оскільки перевірки наданих позивачами до заяв документів ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області не здійснював, оскільки зробив висновок, що вирішення питання не відноситься до його компетенції.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання позивачів на те, що оскаржувані накази від 15 та від 27 травня 2020 року є результатом повторного розгляду їх заяв від 20.08.2019 року, здійсненого на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 09.04.2020 року у справі №340/2699/19.
З постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 09.04.2020 року у справі №340/2699/19 вбачається, що позивачами у вказаній справі були інші особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . У вказаній справі підставою для повторного розгляду заяви ОСОБА_2 від 15.08.2019 року судом було вказано те, що відмова у наданні дозволу відповідачем була оформлена листом, а тому судом було зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Кіровоградської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та прийняти відповідне рішення у формі, визначеній законодавством. ОСОБА_1 взагалі не була стороною у вказаній справі.

Апеляційний суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки за приписами ч.1 статті 310 КАС України апеляційний розгляд здійснено за правилами спрощеного позовного провадження, справа згідно із ч.4 ст.257 КАС України не відноситься до таких, які не можуть бути розглянуті за вказаними правилами, то судове рішення суду апеляційної інстанції згідно із п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року в адміністративній справі №340/2010/20 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 вересня          2020 року в адміністративній справі №340/2010/20 залишити без змін. 
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко