ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/376/21 Справа № 200/20744/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єлісєєва Т.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Єлізаренко І.А.
               за участю секретаря – Керімової-Бандюкової Л.К. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради про визнання договору укладеним
за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради 
на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року Дніпровська міська рада звернулася із позовом до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним. Позов обґрунтовано тим, що листом від 25 січня 2017 року Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради повідомив Дніпровську міську раду, що декларацією від 13 листопада 2012 року № ДП 14312216951 об`єкт - «Торговельно-виставочний комплекс з продажу автомобілів за адресою АДРЕСА_1 » введений в експлуатацію. До введення об`єкта в експлуатацію договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту між Дніпровською міською радою та відповідачем не укладався. Замовник будівництва не звертався до міської ради до введення об`єкту в експлуатацію щодо укладення відповідного договору, обов`язок укладення, якого визначений статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Фінансово-економічним департаментом міської ради, правонаступником якого є Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, були направлені відповідачу листи від 05 серпня 2015 року № 10/15-668 та 18 листопада 2016 року № 10/15-1 щодо сплати коштів пайової участі на розвиток інфраструктури міста в сумі 983 847, 54 грн та проект договору пайової участі. Зазначені листи відповідачем проігноровано, протоколу розбіжностей або укладеного договору позивачеві не направлено. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 добровільно до органу місцевого самоврядування щодо укладення договору про пайову участь на об`єкт, а саме: «Торговельно-виставочний комплекс з продажу автомобілів за адресою АДРЕСА_1 », який введено в експлуатацію не зверталася, а неукладення договору свідчить про недотримання вимог законодавства України і має наслідком порушення прав та інтересів територіальної громади, позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати укладеним договір про пайову участь на розвиток соціально та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра (том 1 а.с.1-11).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради (том 1 а.с.105-111). 

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (том 1 а.с.113-120).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2019 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишено без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року — без змін (том 1 а.с.171-184).
Постановою Верховного Суду від 02 липня 2020 року касаційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2019 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 1 а.с.248-253).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, з урахуванням Постанови Верховного Суду від 02 липня 2020 року, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Матеріалами справи встановлено, що 13 листопада 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області зареєстровано декларацію за № ДП 14312216951 про готовність до експлуатації об`єкта «Торговельно-виставочний комплекс з продажу автомобілів за адресою АДРЕСА_1 », замовником (забудовником) якого є ОСОБА_1 .
Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області була проведена позапланова ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності фінансово-економічного департаменту Дніпропетровської міської ради за період 01 січня 2009 року по 30 квітня 2015 року, про що 19 червня 2015 року складено акт № 08-20/11.
За наслідками вказаної ревізії встановлено, що ОСОБА_1 не укладала з фінансово-економічним департаментом Дніпропетровської міської ради договір про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпропетровська.
Листом від 05 серпня 2015 року фінансово-економічний департамент Дніпропетровської міської ради, правонаступником якого є Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, звернувся до відповідача з проханням сплатити кошти пайової участі.
Листом від 18 листопада 2016 року ОСОБА_1 було направлено два примірники договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпропетровська. Однак, вказані договори ОСОБА_1 підписані не були.
Позивачем розраховано розмір пайової участі ОСОБА_1 на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпра в сумі 983847,54 грн.
Згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 13 листопада 2013 року, загальна кошторисна вартість будівництва склала 4000000 грн. 07 квітня 2017 року відповідач повідомила Дніпровську міську раду, що вимоги щодо укладання договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра є такими, що не відповідають чинному законодавству, оскільки вказаний об`єкт як незавершене будівництво вона придбала 05 червня 2012 року у ТОВ «Юкон Статус ЛТД», яке в 2009 році уклало з Дніпровською міською радою договір № 251/3 про внесок на соціальний розвиток інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпропетровська та сплатило частину внеску.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлено до ОСОБА_1 не як до суб`єкта господарювання та учасника господарсько-правових відносин, а тому відносини з нею не регулюються положеннями статей 173, 174, 179, 187 Господарського кодексу України (далі – ГК України). Відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра, унеможливлює визнання його укладеним за рішенням суду.
Крім того, строк укладання такого договору сплив, між сторонами не досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору та обов`язковість укладання такого договору не встановлена актом органу місцевого самоврядування.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 , 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, ст. 40 якого встановлено обов`язок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту та визначено механізм його реалізації.
Частиною 1 ст. 40 Закону № 3038-VI (тут і надалі по тексту у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 3038-VI замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Рішенням Дніпропетровської міської ради від 21 березня 2007 року № 6/11 «Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська» затверджено Порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська.
Рішенням Дніпропетровської міської ради від 29 липня 2011 року № 5/14 зазначений Порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська викладено в новій редакції: «Порядок залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвитку інфраструктури міста Дніпропетровська».
Цим Порядком визначено розмір пайової участі (внеску) замовників (забудовників) у створенні (розвитку) соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста Дніпропетровська з урахуванням соціально-економічного значення об`єктів будівництва (реконструкції), зміни функціонального призначення тощо для міста.
Пайова участь (внесок) замовників (забудовників) у створенні (розвитку) соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста Дніпропетровська (далі – пайова участь) є внеском, який замовник (забудовник) має сплатити до бюджету м. Дніпропетровська без урахування ПДВ. Залучені кошти спрямовуються на фінансування об`єктів соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста.
Відповідно до розділу 1 Порядку зазначений порядок застосовується для визначення розмірів пайової участі замовників (забудовників), які мають намір здійснити на території міста: будівництво (реконструкцію) будь-яких об`єктів, незалежно від форми власності; зміну функціонального призначення (перепрофілювання, переобладнання тощо) об`єктів виробничого та невиробничого призначення; зміну функціонального призначення житлових будинків (приміщень) на нежитлові відповідно до встановленого порядку; будівництво, прокладання, влаштування телекомунікаційних мереж.
За приписами пункту 2.6 Порядку договір на пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста укладається між Дніпропетровською міською радою в особі його фінансово-економічного департаменту та замовником (забудовником) не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації фінансово-економічним департаментом Дніпропетровської міської ради звернення замовника (забудовника) про його укладання.
Згідно доданої Дніпровською міською радою редакції договору про пайову участь на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра позивач пропонував укласти цей договір, керуючись Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VІ (зі змінами та доповненнями) та рішенням Дніпропетровської міської ради від 21 березня 2007 № 6/11 «Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська» (зі змінами та доповненнями).
Укладення договору про пайову участь є обов`язковим для відповідача згідно з вимогами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та вказаного Порядку, визначений частиною дев`ятою статті 40 Закону строк тривалістю у п`ятнадцять робочих днів встановлений для добровільного виконання замовником будівництва обов`язку звернутися до органу місцевого самоврядування з метою укладення договору про пайову участь. Ухилення замовника будівництва від ініціювання укладення цього договору до прийняття об`єкта нерухомого майна в експлуатацію є порушенням обов`язку, прямо передбаченого чинним законодавством.
Факт реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкту нерухомого майна не звільняє замовника будівництва від обов`язку укласти договір про пайову участь після такої реєстрації.
Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 339/388/16-ц (провадження № 14-261цс18).
Отже, ухилення ОСОБА_1 від укладення договору про пайову участь є порушенням зобов`язання, яке прямо передбачено чинним законодавством та не звільняє відповідача від обов`язку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин, не врахував, що спірні правовідносини врегульовані рішенням Дніпропетровської міської ради від 29 липня 2011 року № 5/14 «Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська» та Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», які є імперативними та встановлюють обов`язок ОСОБА_1 укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Подібні висновки щодо покладення вимогами Закону № 3038-VІ та Порядку, на замовника будівництва обов`язку укласти договір про пайову участь викладено в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 203/1530/17 (провадження № 61-11144св18).
ОСОБА_1 є замовником будівництва об`єкта - Торговельно-виставочного комплексу з продажу автомобілів за адресою АДРЕСА_1 , а тому на ОСОБА_1 поширюється дія Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Договір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури між позивачем та відповідачем як до початку будівництва, так і після його закінчення всупереч вимогам закону не укладено.
Частиною першою статті 648 ЦК України передбачено, що зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.
З урахуванням викладеного позовні вимоги Дніпровської міської ради є обґрунтованими. 
31 травня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про застосування позовної давності до спірних правовідносин (том 1 а.с.64-65). 
Відповідно до Довідки Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 23.05.2018 №8/7-1383 на №11/1184 від 21.05.2018, вбачається, що 16.04.2013 гр. ОСОБА_1 звернулася до міської ради з клопотанням вх. №13/3104 щодо підготовки договору оренди земельної ділянки по фактичному розміщенню будівлі торговельно-виставочного комплексу з продажу автомобілів по АДРЕСА_1 .
До зазначеного клопотання, крім інших документів, було надано копії: 
- свідоцтва про право власності на торговельно-виставочний комплекс з продажу автомобілів від 01.02.2013 індексний номер 243796;
- витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.02.2013 року індексний номер 244939;
- декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області 13.11.2012 за № ДП 14312216951, щодо торговельно-виставочного комплексу з продажу автомобілів по АДРЕСА_1 (том 1 а.с.45).
Отже, позивач, ще 16.04.2013 дізнався про наявність декларації від 13.11.2012 №ДП 14312216951 про готовність об`єкта “Торговельно-виставочний комплекс з продажу автомобілів за адресою АДРЕСА_1 ” до експлуатації і про особу замовника об`єкта (відповідача). 
Оскільки вищевказаний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту між Позивачем та Відповідачем не було укладено, а об`єкт будівництва прийнято в експлуатацію 13.11.2012 р., Позивач довідався про прийняття об`єкта до експлуатації 16.04.2013 без попереднього укладання договору, то саме з цього часу позивач довідався про порушення свого права, а відповідно з цього часу починається перебіг строку позовної давності щодо визнання укладеним договору про пайову участь на розвиток інфраструктури. 
До суду позивач звернувся 28.11.2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Відповідач, в свою чергу, наполягала на застосуванні позовної давності. 
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Частина 1 ст. 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
При цьому, тривале невиконання відповідачем обов`язку щодо укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та сплати пайового внеску не може бути підставою для незастосування визначеної у ст. 257 ЦК України загальної позовної давності до таких правовідносин. 
Аналогічна позиція зазначена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року (справа № 925/756/19).
Враховуючи, що відповідач звернулася до суду з заявою про застосування позовної давності, а позивач подав позов із порушенням вказаного строку, колегія суддів, керуючись приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України, вважає за необхідне відмовити у позові. При цьому колегія суддів звертає увагу на той факт, що позивач не скористався своїм правом звернутися до суду з заявою про поновлення строку позовної давності.
За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, але в їх задоволенні слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Відповідно до абз. 3 ст. 11 Закону України “Про судове рішення у цивільній справі” встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Висновки суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог є помилковими.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції відповідно до роз`яснень, наданих в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку” № 12 від 24.10.2008 року, підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради – задовольнити частково. 

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року - змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: