СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2021 р.                                                Справа № 905/2746/16 (910/12553/18)  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Тарасова І.В.; 
за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ “Балтика” (вх.№3559Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 19.11.2020 у справі №905/2746/16 (910/12553/18) (повний текст рішення складено 25.11.2020 суддею Чорненькою І.К. у приміщенні господарського суду Донецької області)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Балтика”, м.Краматорськ Донецької області,
до 1.Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро”, м.Київ,
2.Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича, м.Київ,
провизнання відсутнім права власності, скасування запису про державну реєстрацію та рішення про державну реєстрацію №31690948 від 03.10.2016,-

ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Балтика" звернулось до господарського суду м.Києва з позовом до Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" про визнання відсутнім права власності, скасування запису про державну реєстрацію та рішення про державну реєстрацію №31690948 від 03.10.2016.
Позов обґрунтований тим, що кредитор та іпотекодержатель - АТ "Банк Кредит Дніпро" задовольнив свої вимоги до позивача, які виникли за кредитним договором №300611-К/1 від 30.06.2011, із порушенням Закону України "Про іпотеку" та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" шляхом набуття права власності на належний позивачу об`єкт нерухомості, що був предметом іпотечного договору №300611-І/1 від 30.06.2011 та забезпечував виконання кредитних зобов`язань позичальника (позивача). У позові ТОВ "Балтика" (з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 22.11.2018) просив суд: - визнати відсутнім у АТ "Банк Кредит Дніпро" права власності на нежитлові приміщення (у літ.А), група приміщень №№46, 47-48, 49, 50, 51, 54 (нежитлові приміщення комерційного призначення), загальною площею 970,1 кв.м, розташовані у будинку №32 по вул.Білоруській у місті Києві; - скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №16711044, внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №31690948 від 03.10.2016; - скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №31690948 від 03.10.2016.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.10.2018 вказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки. Цією ж ухвалою до розгляду справи залучено у якості cпіввідповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.04.2019 провадження у даній справі зупинене до набрання законної сили ухвалою господарського суду Донецької області від 19.12.2018 у справі №905/2746/16 про банкрутство ТОВ "Балтика" у частині задоволення кредиторських вимог АТ "Банк Кредит Дніпро".
Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.10.2019 провадження у справі поновлено у зв`язку з усуненням обставин, які зумовили зупинення провадження, продовжено розгляд справи.
22.11.2018 позивач звернувся до господарського суду з заявою про зміну предмету позову шляхом доповнення позовною вимогою про скасування рішення приватного нотаріуса Падалка Романа Олеговича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31690948 від 03.10.2016, зазначивши, що вимоги про визнання відсутнім права власності та про скасування запису залишаються незмінними (а.с.170, том 1).
Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.11.2019 матеріали справи №910/12553/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Балтика" до Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича про визнання відсутнім права власності, скасування запису про державну реєстрацію та рішення про державну реєстрацію №31690948 від 03.10.2016 передано за підсудністю до господарського суду Донецької області для розгляду тим складом суду, у якого перебуває справа №905/2746/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Балтика”.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” залишено без задоволення; ухвалу господарського суду міста Києва від 28.11.2019 у справі №910/12553/18 залишено без змін; справу №910/12553/18 передано за підсудністю до господарського суду Донецької області для розгляду тим складом суду, у якого перебуває справа №905/2746/16 про банкрутство боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю “Балтика”. При цьому суд зазначив, що в Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ даної категорії. Вказаний закон втратив чинність з моменту введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства – 21.10.2019. Відтак, саме Кодекс передбачає особливості розгляду справ про банкрутство. Проаналізувавши положення частин 2, 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що справи, провадження у яких відкрито у відокремленому позовному провадженні, та стороною в яких є боржник, перебувають в особливому правовому режимі. Суд також урахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц, відповідно до якої розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.
Ухвалою господарського суду Донецької області від 17.02.2020 прийнято до провадження судді Чорненької І.К. справу №905/2746/16 (910/12553/18) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Балтика” до Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро”, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича, про визнання відсутнім права власності, скасування запису про державну реєстрацію та рішення про державну реєстрацію №31690948 від 03.10.2016; призначено підготовче судове засідання на 18.03.2020.
Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.02.2020 зупинено провадження у справі №905/2746/16 (910/12553/18) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Балтика” до Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро”, приватного нотаріуса Падалки Романа Олеговича про визнання відсутнім права власності, скасування запису про державну реєстрацію та рішення про державну реєстрацію №31690948 від 03.10.2016 до закінчення касаційного провадження та повернення матеріалів справи до господарського суду Донецької області.
Ухвалою Верховного Суду від 19.03.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” на ухвалу господарського суду м.Києва від 28.11.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду Донецької області від 29.01.2020 у справі №905/2746/16(910/12553/18).
Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.05.2020 поновлено провадження у справі №905/2746/16 (910/12553/18) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Балтика” до Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро”, приватного нотаріуса Падалки Романа Олеговича про визнання відсутнім права власності, скасування запису про державну реєстрацію та рішення про державну реєстрацію №31690948 від 03.10.2016; призначено підготовче судове засідання. 
Розгляд справи неодноразово відкладався ухвалами суду.
Рішенням господарського суду Донецької області від 19.11.2020 у справі №905/2746/16 (910/12553/18) відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції мотивував його тим, що договір іпотеки №30061-І/1 від 30.06.2011 не визнано недійсним, його недійсність прямо не передбачена законом, а тому є таким, що за наслідком укладення створює для сторін права та обов`язки. Докази протилежного у справі відсутні. Ухвалою господарського суду Донецькою області за результатом попереднього засідання від 19.12.2018 встановлено факт прийняття АТ “Банк Кредит Дніпро” у власність предмета іпотеки, яке належало боржнику - ТОВ “Балтика”, згідно з іпотечним договором №300611-І/1 від 30.06.2011 (номер запису про право власності 16711044) у рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором №300611-К/1 від 30.06.2011(як за пріоритетною іпотекою, укладеною в забезпечення першого кредитного договору), у розмірі 40232954,00грн. Предметом іпотеки, яке належало боржнику згідно з іпотечним договором №300611-І/1 від 30.06.2011 (зі змінами та доповненнями), відповідно до пункту1.3 іпотечного договору є: нежитлові приміщення (у літ.“А”), гр.приміщень №46, 47-48, 49, 50, 51, 54 (нежитлові приміщення комерційного призначення), загальною площею 970,1 кв.м, що знаходяться за адресою: м.Київ, вулиця Білоруська, будинок 32, та належать іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.12.2013, індексний номер 15000076, бланк серії САК №665085. Господарський суд дійшов висновку про недоведеність позивачем порушень вимог законодавства та умов іпотечного договору №300611-І/1 від 30.06.2011 при набутті відповідачем права власності на предмет іпотеки за ціною, визначеною експертним звітом про оцінку майна від 23.09.2016, з урахуванням звіту від 04.10.2016, яка становить 40232954,00 грн. Щодо вимоги про скасування запису про державну реєстрацію суд зазначив, що реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. У даному випадку договір іпотеки №30061-І/1 від 30.06.2011 (зареєстрований у реєстрі за №1215) виступає правовстановлюючим документом та правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Взявши до уваги наявність непогашеної заборгованості позивача перед банком за кредитним договором та приписи, у тому числі Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд зазначив, що позивачем-боржником не доведено в цілому порушення його майнових прав та інтересів у ході розгляду цього позовного провадження у межах справи про банкрутство.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить рішення господарського суду Донецької області від 19.11.2020 у справі №905/2746/16 (910/12553/18) скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” права власності на спірні нежитлові приміщення, загальною площею 970,1 кв.м, розташовані у будинку №32 по вул. Білоруській у м. Києві. Скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №16711044, внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Падалки Романа Олеговича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31690948 від 03.10.2016. Скасувати рішення приватного нотаріуса Падалки Романа Олеговича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31690948 від 03.10.2016. Судові витрати покласти на відповідачів. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, а саме, обставину наявності обтяження майна на момент звернення стягнення, а також обставину відсутності висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість майна на момент набуття права власності, що підтверджено належними та допустимим доказами; - суд першої інстанції визнав встановленою обставину відсутності обтяжень майна та наявності оцінки на момент звернення стягнення, що не доведено належними та допустимими доказами; - суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, ст.12, 24, 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», частину 1 ст.35, частину 5 ст.37 Закону України «Про іпотеку», пункт 11 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011, пункт 10 Порядку доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, пункт 17 Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженими вказаною постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015; - позивач не був повідомлений про порушення основного зобов`язання у порядку  частини 1 ст.35 Закону України «Про іпотеку»; - спірне майно вибуло із власності позивача із значним грубим порушенням законодавства, що прямо суперечить ст.41 Конституції України, ст.321 Цивільного кодексу України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та загальним засадам цивільного законодавства, який полягає в правомірних очікуваннях дотримання усіх передбачених законом процедур, а не свавільному позбавленні права власності; - суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме, ст.76, 77, 79, 80 Господарського процесуального кодексу України щодо порядку прийняття та відхилення доказів.
09.02.2021 від АТ «Банк Кредит Дніпро» до суду електронною поштою надало відзив (вх.№1701) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що банк мав правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, адже нерухоме майно набуте банком у власність у законний спосіб, право власності зареєстроване з дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень». Також зазначає, що кредиторські вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» визнані судом без урахування спірного іпотечного майна при затвердженні реєстру вимог кредиторів.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 апеляційну скаргу залишено без руху. Встановлено апелянту 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги. Роз`яснено заявнику апеляційної скарги, що не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, має наслідки, передбачені статтями 174, 260 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ліквідатора ТОВ “Балтика” (вх.№3559Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 19.11.2020 у справі №905/2746/16 (910/12553/18). Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 11.02.2021 о 10:00 годині. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 05.02.2021 для подання письмових заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.
У судовому засіданні 11.02.2021 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити її у повному обсязі.
Представник АТ «Банк Кредит Дніпро» проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, вважає її безпідставною та необґрунтованою, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалка Роман Олегович та інші учасники справи (кредитори у справі про банкрутство ТОВ «Балтика») у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2021, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.52-55, том 3). 
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом у відповідності до пункту 4 частини 5   статті 13 Господарського процесуального кодексу України створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частинами 1, 3  статті  273 цього Кодексу.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12   статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Ураховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги та вирішення даного спору, зважаючи на відсутність передбачених частиною 11   ст.270 Господарського процесуального кодексу України   підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на вимоги пункту 3 ст.273 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що розгляд справи неодноразово був відкладений, колегія суддів дійшла висновку про закінчення апеляційного розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності представників учасників справи.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
Як убачається з матеріалів справи, 30.06.2011 між Публічним акціонерним товариством “Банк Кредит Дніпро” (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Балтика” (позичальник) укладено кредитний договір №300611-К/1.
Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору банк 30.06.2011 надає позичальнику строковий кредит у розмірі 3400000,00 доларів США на такі цілі: рефінансування позичкової заборгованості в ПАТ “Донгорбанк” за кредитним договором №07V від 17.04.2007.
Валютою кредиту прийняті долари США (пункт 1.2 договору).
Починаючи з 15.04.2014, плата за користування одержаними кредитними ресурсами встановлюється в розмірі 13,0 відсотків річних (пункт 1.3 договору з урахування договору №230414 від 23.04.2014 про зміну кредитного договору).
У разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом, починаючи з 15.04.2014, у період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту позичальником, встановлюється у розмірі 18,0 відсотків річних (пункт 1.4 договору з урахування договору №230414 від 23.04.2014 про зміну кредитного договору).
Кредит, що надається позичальнику в іноземній валюті, може конвертуватися у гривню за поточним курсом на міжбанківському валютному ринку України або в іншу іноземну валюту, відповідно до чинного законодавства України, за поточним курсом на міжбанківському валютному  ринку України чи на міжнародних валютних ринках (пункт 1.5 договору).
Термін повернення кредиту – 29.06.2012 (пункт 1.6 договору).
Розділом 2 кредитного договору передбачено забезпечення кредиту.
Згідно з пунктом 2.1 договору в забезпечення належного виконання зобов`язань позичальника за цим договором банк приймає:
-          повторна іпотека нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Белоруська, буд.32, та належить ТОВ “Балтика” згідно з договором іпотеки №300611-І/1 від 30.06.2011;
-          повторна іпотека нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м.Донецьк, пр.Київський, 7, та належить ТОВ “Балтика” згідно з договором іпотеки №300611-І/2 від 30.04.2011;
-          товар в обігу, що належить ТОВ Балтика” згідно з договором застави №300611 від 30.06.2011;
-          товар в обігу, що належить ТОВ “Фірма “ВТО лтд” згідно з договором застави №300611-3/2 від 30.06.2011;
-          поруку юридичної особи ПрАТ “Геркулес” згідно з договором поруки №300611-П/1 від 30.06.2011.
У забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором №300611-К/130.06.2011 між Публічним акціонерним товариством “Банк Кредит Дніпро” (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Балтика” (іпотекодавець) укладено договір іпотеки №30061-І/1 (далі – договір іпотеки).
Пунктом 1.1 договору іпотеки встановлено, що іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя відповідно до таких договорів: -згідно з кредитним договором №300611-К/1 від 30.06.2011 (кредитний договір-1), -згідно з кредитним договором №300611-К/2 від 30.06.2011 (кредитний договір-2).
Відповідно до пункту 1.3 договору іпотеки (з урахуванням договору №261213 від 26.12.2013 про внесення змін до іпотечного договору №30061-І/1 від 30.06.2011), предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у кредитному договорі зобов`язань позичальника, є нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення (у літ. “А”), гр. приміщення №46, 47-48, 49, 50, 51, 54 (нежитлові приміщення комерційного призначення), загальною площею 970,1 кв.м, що знаходяться за адресою: м.Київ, вулиця Білоруська, будинок 32, та належать іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 грудня 2013 року, індексний номер:15000076, бланк серії САК №665085.
За домовленістю сторін станом на дату укладення договору вартість предмета іпотеки складає 13335382,00 грн. 
При цьому сторони погоджуються, що вартість предмета іпотеки, зазначена в цьому пункті договору, є приблизною вартістю предмета іпотеки на момент передачі його в іпотеку. Реалізація предмета іпотеки у будь-якому випадку буде здійснюватися за цінами, що реально склались на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти, у порядку, передбаченому цим договором чи чинним на момент реалізації законодавством України.
У разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодавець має право вимагати дострокове виконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором, а у разі їх невиконання – звернути стягнення на предмет іпотеки (пункт 5.1 договору іпотеки).
Пункт 5 договору іпотеки №30061-І/1 від 30.06.2011 (зі змінами та доповненнями) містить застереження, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодавець має право вимагати дострокове виконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором, а у разі їх невиконання – звернути стягнення на предмет іпотеки (пункт 5.1 договору іпотеки).
Згідно з пунктом 5.2 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться у пункті 5.3 цього договору, або будь-яким іншим чином відповідно до законодавства України, чинного на дату звернення стягнення, за вибором іпотекодержателя.
Пунктом 5.3 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення іпотекодержателя на предмет іпотеки, що не є державним майном, та задоволення вимог може здійснюватись у будь-який спосіб, на вибір іпотекодержателя, у тому числі: а) іпотекодержатель набуває у власність та реєструє за собою предмет іпотеки, при цьому повідомляє про це іпотекодавця шляхом направлення йому повідомлення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем. Іпотекодавець набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Укладанням цього договору іпотекодавець беззастережно засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя. Іпотекодавець підписанням цього договору засвідчує, що наявність будь-яких інших документів, крім цього договору та письмового повідомлення Іпотекодержателя про реєстрацію предмета іпотеки, для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Цей договір та письмове повідомлення Іпотекодержателя про реєстрацію права власності на предмет іпотеки мають силу правовстановлюючого документу на предмет іпотеки та акта приймання-передачі предмету іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з моменту державної реєстрації права власності на предмет іпотеки; б) іпотекодержатель має право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених Законом України “Про іпотеку”. При цьому, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, яка проводиться на час звершення стягнення відповідно до чинного законодавства України. Іпотекодержатель зобов`язаний продати предмет іпотеки за найвищою ціною, яка запропонована будь-яким потенційним покупцем.
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріально посвідчення і залишається чинним до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором та виконання іпотекодавцем та боржником зобов`язань за кредитним договором (пункт 7.3 договору іпотеки).
Внаслідок невиконання ТОВ “Балтика” кредитних зобов`язань за кредитним договором №300611-К/1 від 30.06.2011, відповідач - АТ “Банк Кредит Дніпро” звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб шляхом набуття права власності на нерухоме майно позивача ТОВ “Балтика” - нежитлові приміщення (у літ.“А”), гр.приміщень №46, 47-48, 49, 50, 51, 54 (нежитлові приміщення комерційного призначення), загальною площею 970,1 кв.м, що знаходяться за адресою: м.Київ, вулиця Білоруська, будинок 32, (далі по тексту постанови - спірне майно).
Доказів оскарження кредитного договору від 30.06.2011, а також спірного договору іпотеки від 30.06.2011, матеріали даної справи не містять, отже, договір іпотеки є дійсним та встановлює факт вибуття з власності позивача (боржника) права власності на спірне майно та набуття права власності на нього АТ «Банк Кредит Дніпро».
Разом з тим, позивач стверджує, що спір між сторонами виник щодо набуття АТ “Банк Кредит Дніпро” права власності на майно ТОВ “Балтика”, спірного майна - предмета іпотеки за договором іпотеки №30061-І/1 від 30.06.2011 за наявності прямої законодавчої заборони, посилаючись на те, що:
- ТОВ “Балтика” не отримувало від відповідача-1 повідомлення про порушення основного зобов`язання в порядку ст.35 Закону України “Про іпотеку”;
- наявні арешти на все нерухоме майно ТОВ “Балтика” станом на 19.09.2016 - на момент набуття банком права власності на спірний об`єкт іпотеки;
-          відсутня оцінка нерухомого майна на момент набуття АТ “Банк Кредит Дніпро” у власність предмету іпотеки, що є прямим порушенням частини 3 ст.37 Закону України “Про іпотеку” та унеможливлює набуття майна на предмет іпотеки у власність; 
- надана відповідачем оцінка спірного майна, на думку позивача, не може бути належною та достовірною, оскільки відповідно до наданого відповідачем звіту здійснювалась оцінка приміщень, загальною площею 946,6 кв.м, без урахування групи приміщень №54;
- відповідач у позасудовому порядку звернув стягнення на спірне майно за оцінкою в 40488611,00 грн, але під час розгляду справи про банкрутство №905/2746/16 судом встановлено, що ПАТ “Банк Кредит Дніпро” вирішено прийняти на баланс банку об`єкт нерухомості в рахунок погашення заборгованості ТОВ “Фірма “ВТО ЛТД” за кредитним договором №300611-К/2 від 30.06.2011, загальною вартістю 40232954,00 грн.
Надаючи оцінку вищезазначеним доводам позивача та спірним правовідносинам, господарський суд правильно виходив з такого.
Згідно зі статтею 1 Закону України “Про іпотеку” (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України “Про іпотеку” (у редакції від 08.03.2011, чинній станом на 30.06.2011 - дату укладення іпотечного договору).
Статтею 35 Закону України “Про іпотеку” передбачено, що у разі порушення   основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця,  письмову вимогу про усунення  порушення. В  цьому документі зазначається стислий зміст  порушених  зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Згідно зі ст.36 Закону України “Про іпотеку” сторони іпотечного договору  можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом  позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між  іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що  підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду  про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 із змінами, внесеними згідно із Законом N800-VI ( 800-17 ) від 25.12.2008).
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення  стягнення на предмет іпотеки. 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Таким чином, статтями 35-37 Закону України “Про іпотеку” передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема, й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.
Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. 
Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.         
Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.10.2016 порушено провадження у справі №905/2746/16 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Трансметко” про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Балтика”, м.Краматорськ. 
Ухвалою господарського суду Донецької області від19.12.2018 у справі №905/2746/16 за результатом попереднього засідання визнані кредитори та затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ “Балтика”, якою, зокрема, встановлено такі обставини: «У зв`язку з невиконанням ТОВ “Балтика” умов кредитного договору №300611-К/1 від 30.06.2011, банком ПАТ “Банк Кредит Дніпро” 20.06.2014 була направлена вимога №26-567 до ТОВ “Балтика”, згідно з якою банк просить ТОВ “Балтика” здійснити негайне погашення заборгованості за вказаним договором на загальну суму 3469524,64 дол.США у відповідності до пункту 4.6 кредитного договору  №300611-К/1 від 30.06.2011. 
У зв`язку з невиконанням ТОВ “Балтика” умов кредитного договору №300611-К/1 від 30.06.2011 та невиконанням ТОВ “Фірма ВТО ЛТД” умов кредитного договору №300611-К/2 від 30.06.2011 у частині повернення кредиту та сплати обов`язкових платежів, банком ПАТ “Банк Кредит Дніпро” 20.06.2014 направлена вимога №26-574 до ТОВ “Фірма ВТО ЛТД” та ТОВ “Балтика”, за якою банк вимагає від боржника та/або заставодавця виконання порушеного зобов`язання або передання предмету застави у володіння банку протягом 30 днів з моменту реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звершення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Згідно з відомостями, викладеними ПАТ “Банк Кредит Дніпро» у заяві №34-5450 від 14.12.2018 про уточнення до заяви з грошовими вимогами до боржника, 04.10.2016 рішенням Великого Комітету з проблемних питань активів ПАТ “Банк Кредит Дніпро” прийнято на баланс банку об`єкт нерухомості, оформленого банком на підставі застереження, що містяться в іпотечному договорі №300611-І/1 від 30.06.2011 у рахунок погашення заборгованості ТОВ “Фірма “ВТО ЛТД” за кредитним договором №300611-К/2 від 30.06.2011, загальною вартістю 40232954,00 грн з ПДВ. 
Ураховуючи, що відповідно до пункту 1.1 іпотечного договору №300611-І/1 від 30.06.2011 (з урахуванням змін, укладених до нього) іпотекою за цим договором забезпечується вимоги ПАТ “Банк Кредит Дніпро” згідно з кредитним договором №300611-К/1 від 30.06.2011 – “кредитний договір-1” та кредитного договору №№300611-К/2 від 30.06.2011 – “кредитний договір-2”, господарським судом при розгляді кредиторських вимог ПАТ “Банк Кредит Дніпро” до боржника ТОВ “Балтика” ураховано часткове погашення боржником зобов`язань за рахунок прийняття АТ “Банк Кредит Дніпро” у власність предмета іпотеки, яке належало боржнику згідно з іпотечним договором №300611-І/1 від 30.06.2011 у рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором №300611-К/1 від 30.06.2011 (як за пріоритетною іпотекою, укладеною в забезпечення першого кредитного договору) у розмірі 40232954,00грн. 
Таким чином, частка несплаченого кредиту ТОВ "Балтика" за кредитним договором №300611-К/1 від 30.06.2011 станом на 19.12.2018 становить 47582125,49 грн (87815079,50 грн - 40232954,00 грн)».
Ухвала господарського суду Донецької області за результатом попереднього засідання від 19.12.2018 у справі №905/2746/16 про банкрутство ТОВ “Балтика” набрала законної сили та є чинною.
Отже, при розгляді вимог кредитора до боржника за спірними кредитними договорами та договором іпотеки були встановлені факти звернення банка 20.06.2014 з вимогою до ТОВ “Балтика”, згідно з якою банк вимагав ТОВ “Балтика” здійснити негайне погашення заборгованості за вказаним спірним договором, та визначення станом на 04.10.2016 загальної вартості спірного майна - 40232954,00 грн, і саме на цю суму було зменшено розмір вимог кредитора до боржника та затверджено господарським судом.
Як свідчать матеріали справи, з позовом про визнання відсутнім права у цій справі позивач звернувся 20.09.2018, розгляд її був зупинено саме у зв`язку необхідністю  розгляду у межах справи про банкрутство грошових вимог кредитора банку до боржника, отже, ураховуючи, що боржник перебуває у спеціальному правовому становищі у зв`язку з відкриттям 05.10.2016 відносно нього справи про банкрутство, питання про незаконність набуття права власності на спірне майно на підставі договору іпотеки у зв`язку з невиконанням своїх грошових зобов`язань за спірними кредитними договорами та оцінки набутого майна мали бути наведені у запереченнях  боржника, однак боржник своїм правом не скористався.
Позивач вважає, що на момент звернення стягнення у державного реєстратора був відсутній належний звіт про оцінку усього майна, а також припускає, що стягнення відбулось за заниженою оцінкою, що порушує його інтереси.
Разом з тим, у матеріалах справи містяться відомості про вартість спірного майна, зокрема: у договорі іпотеки – 13335382,00 грн станом на 26.12.2013 (а.с.36, том 1), станом на 23.06.2015 у звіті незалежного оцінювача – 30232959,23 грн (а.с.92, том 1), станом на 19.12.2018 (ухвала за результатами попереднього засідання за рішенням  Комітету  банку від 04.10.2016) – 40232954,00 грн (а.с.246, том 1), станом на 23.09.2016 за звітом незалежного оцінювача на площу 946 кв.м (а.с.151, том 1) – 40 488 611,00 грн, станом на 04.10.2016 на площу 970,1 кв.м за звітом незалежного оцінювача - 40 232 954,00 грн (а.с.189, том2).
Колегія суддів зазначає, що вартість спірного майна встановлена господарським судом у сумі 40232954,00 грн у попередньому засіданні, у такому ж саме розмірі за звітом станом на 04.10.2016 визначена вартість спірного майна, що спростовує доводи позивача про відсутність належного звіту та про можливе стягнення за заниженою ціною.
З урахуванням принципу змагальності, саме ТОВ “Балтика” як особа, яка стверджує про порушення з боку іпотекодержателя своїх прав іпотекодавця та умов іпотечного договору, мало довести ті обставини, на які він посилається, а саме: законність набуття права власності банком спірного майна, не дотримання  встановленого нормами ст.35 Закону України «Про іпотеку» порядку повідомлення, відсутність здійсненої на момент набуття права власності іпотекодержателем належної оцінки іпотечного майна, його реальній ринковій вартості.
Натомість ТОВ «Балтика» як іпотекодавець не надало жодних заперечень при отриманні повідомлень з вимогами іпотекодержателя (банку), направлених 20.06.2014 у порядку вимог   статті 35 Закону України "Про іпотеку"   щодо необхідності погашення заборгованості, а також не надало жодних заперечень щодо визначеної станом на 04.10.2016 вартості набутого майна  - 40232954,00 грн.
Встановлені господарським судом в ухвалі від 19.12.2018 у справі №905/2746/16 обставини прийняття АТ «Банк Кредит Дніпро» у власність предмета іпотеки, яке належало боржнику ТОВ “Балтика” згідно з іпотечним договором №300611-І/1 від 30.06.2011 (номер запису про право власності 16711044) у рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором №300611-К/1 від 30.06.2011 (як за пріоритетною іпотекою, укладеною у забезпечення першого кредитного договору) у розмірі 40232954,00 грн, є преюдиційними відповідно до частини 5 ст.75 Господарського процесуального кодексу України.
Боржник може обґрунтовувати порушення своїх майнових прав та інтересів у справі про банкрутство з посиланням на неправильність розрахунку кредитором- АТ “Банк Кредит Дніпро”, розміру грошових вимог за чинними кредитними договорами: кредитний договір №300611-К/1 від 30.06.2011 та кредитний договір №300611-К/2 від 30.06.2011, доводити припинення їх дії або неправильність проведеного зарахування суми боргу у рахунок набуття права власності на предмет іпотеки за іпотечним договором №30061-І/1 від 30.06.2011 із застереженням, з обґрунтуванням наявності (відсутності) залишку грошових вимог до нього на момент відкриття провадження у справі про банкрутство чи відмови у їх визнанні, оскільки у нього могли залишитись невиконані (непогашені) грошові зобов`язання за кредитними договорами. 
Отже, такі обґрунтування можуть прийматися до уваги судом при розгляді спірних грошових вимог АТ “Банк Кредит Дніпро” до боржника у справі №905/2746/16 про банкрутство “ТОВ Балтика” при включенні їх до реєстру вимог кредиторів та не обґрунтовують законності втручання боржника у перехід права власності на спірне нерухоме майно.
Аналогічна правова позиці викладена Верховним Судому постанові від  28.05.2020 у справі №910/5902/18.
Оскільки належність та достовірність наданих доказів щодо оцінки предмета іпотеки, набутого іпотекодержателем, а також порядок дотримання вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» щодо наявності або відсутності повідомлення боржника про необхідність погашення боргу за кредитними договорами були предметом розгляду господарським судом у попередньому засіданні господарського суду, твердження про відсутність належних: звіту про оцінку майна та повідомлення, не ґрунтуються на нормах законодавства та спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до   статті 15 Цивільного кодексу України кожній особі надано право на судовий захист її цивільного права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таке ж правило закріплено частиною 2   статті 4 Господарського процесуального кодексу України. Отже, особи, які звертаються до суду, обов`язково повинні довести суду порушення їх власних прав чи інтересів діями інших осіб, які оспорюються у судовому порядку. Винятком з цього правила є надання окремим особам спеціальним законом повноважень звернення в інтересах інших осіб, що передбачено частиною третьою   статті 4 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, звертаючись з даним позовом у межах справи про банкрутство, боржник повинен був довести порушення саме його цивільних прав та інтересів діями відповідачів у справі, а не в цілому обґрунтовувати незаконність таких дій банку та нотаріуса при реєстрації правомірно набутого за договором іпотеки права власності на спірне майно з посиланням на порушення певних норм цивільного права.
Системний аналіз положень статей   316,   317,   328,   346 Цивільного кодексу України   дозволяє зробити висновок про те, що правом власності є право особи на річ (майно),   яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.   Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, у суб`єктивному розумінні, право власності є абсолютним правом особи вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а необмеженій кількості осіб заборонено порушувати таке суб`єктивне право і створювати перешкоди в його здійсненні. Законодавець передбачає можливість набуття права власності різними способами, однак, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відтак, порушення, допущені власником (банком), право власності якого набуто за чинним договору іпотеки, щодо реєстрації права власності у державному реєстрі прав власності, не може мати наслідком втрату вже набутого права власності. 
Отже, за умови встановлених обставин припинення у позивача – ТОВ «Балтика», права власності на спірний об`єкт нерухомості за ухвалою суду від19.12.2018 у даній справі, яка набрала законної сили за наслідком її перегляду апеляційним та касаційним судами, колегія суддів вважає, що позивач не довів порушення своїх майнових прав та інтересів у справі про банкрутство, порушеній 05.10.2016, а тому відсутні правові підстави для захисту його майнових прав та інтересів у даній справі.  
Доводи позивача про те, що майно вибуло з власності ТОВ «Балтика» зі значним порушенням норм чинного законодавства, зокрема, ст.41 Конституції України, ст.321 Цивільного кодексу України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та загальним засадам цивільного законодавства, чим порушується право власності ТОВ «Балтика», а також законний інтерес, який полягає в правомірності очікуваних процедур, передбачених законом, а не в свавільному позбавленні права власності, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
У даному випадку договір іпотеки №30061-І/1 від 30.06.2011 (зареєстрований у реєстрі за №1215) виступає правовстановлюючим документом та правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.
Відповідно до статті 4 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державній реєстрації прав підлягають право власності, речові права, похідні від права власності, право власності на об`єкт незавершеного будівництва, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.
Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, зазначених у статті 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”.
Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та на підставі документів, необхідних для вчинення відповідних дій. 
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”   записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.
Пунктами 1, 2 частини третьої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"   (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон   та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому, реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. 
Такий правовий висновок неодноразово сформульований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27.06.2018 у справі №921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі №909/472/18, від 29.04.2020 у справі №911/1455/19.
Матеріали справи містять відомості з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно: наданий позивачем  станом на 17.05.2018  з наявністю обтяжень (а.с.38-86, том.1), та наданий банком станом на 05.09.2018, який не містить  обтяжень та арештів (а.с.143-150, том 1). Посилання позивача на необхідність при оцінці доказів судом  прийняття до уваги як більш вірогідний доказ інформаційну довідку станом на 17.05.2018, надану позивачем в обґрунтування наявності обтяжень та арештів, колегія суддів вважає помилковими, оскільки факт наявності таких обмежень жодним чином не впливає на обмеження банку як іпотекоутримувача за неоспорюваним та дійсним право чином.
Отже, визнання права власності особи за чинним договором іпотеки, можливість якого передбачена нормами цивільного законодавства, за відсутності внесення до державного реєстру прав власності відповідних даних, не надає попередньому власнику додаткових повноважень щодо володіння, користування чи розпорядження цим майном та не обмежує прав власника правомірно набутого майна у його правомочностях щодо такого майна.
Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (статті 37 Закону України “Про іпотеку”).
Колегія суддів зазначає, що жодними нормами чинного законодавства не передбачено, що будь-які недоліки чи порушення при здійсненні державної реєстрації права власності на іпотечне майно, є підставою для визнання відсутнім такого права у законного набувача майна за чинним договором іпотеки.
З огляду на вищезазначене, взявши до уваги наявність непогашеної заборгованості позивача перед банком (першим відповідачем) за кредитним договором, та приписи, у тому числі, Кодексу України з процедур банкрутства,, господарський суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем (боржником у справі про банкрутство) не доведено в цілому порушення його майнових прав та інтересів в ході розгляду цього позовного провадження у межах справи про банкрутство.
Також колегія суддів зазначає, що, уклавши іпотечний договір, пунктом 5.3 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення іпотекодержателя на предмет іпотеки може здійснюватись у будь-який спосіб, на вибір іпотекодержателя, у тому числі і набуття у власність та реєстрації за собою предмета іпотеки за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, та беззастережно засвідчивши, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, іпотекодавець діє саме добровільно, і такі дії не можуть вважатися свавільним позбавленням його права власності на спірне майно.
Щодо скасування рішення приватного нотаріуса Падалка Романа Олеговича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень колегія суддів зазначає таке.
03.10.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Романом Олеговичемяк державним реєстратором прав на нерухоме майно на підставі договору іпотеки №30061-І/1 від 30.06.2011 та відповідності до ст.9 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, пункту 16 Порядку державної реєстрації на нерухоме майно та їх обтяжень (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703) прийнято рішення №31690948 про проведення державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення (у літ.“А”) гр.приміщень №46, 47-48, 49, 50, 51, 54 (нежитлові приміщення комерційного призначення), що розташовані у м.Києві, вул.Білоруська, буд.32, за суб`єктом: Публічне акціонерне товариство “Банк Кредит Дніпро”, податковий номер 14352406 (а.с.204, том 1). 
Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №136674193 від 05.09.2018.
Згідно зі ст.9 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить, зокрема, забезпечення проведення державної реєстрації прав, ведення Державного реєстру прав.
Відповідно до пункту 2 ст.10 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державним реєстратором є нотаріус.
Згідно зі ст.3 Закону України “Про нотаріат” нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Статтею 7 Закону України “Про нотаріат” встановлено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Господарським судом правильно зазначено, що позивач не зазначив, яким саме актам цивільного законодавства суперечить прийняте приватним нотаріусом Падалкою Р.О. рішення №31690948 від 03.10.2016 про проведення державної реєстрації права власності, що є підставою для визнання його незаконним і скасування. 
Стосовно обраного позивачем способу захисту про визнання відсутнім права власності колегія суддів виходить з такого.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.
Положеннями ст.   2,   4,   5 Господарського процесуального кодексу України, ст.   15,   16 Цивільного кодексу України   встановлено, що підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.
Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.
Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Особа, яка звертається до господарського суду з позовом, самостійно обирає спосіб захисту, визначає відповідача, предмет та підстави позову та зазначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у   статті 16 Цивільного кодексу України та 20 Господарського кодексу України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак на час розгляду справи   такий спосіб мав бути встановлений законом або договором.
Отже, власник порушеного права має скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.
Разом із тим, такого способу захисту як визнання відсутнім права власності чинним законодавством України не передбачено.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 07.10.2019 справі №359/8381/16-ц.
Ураховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ “Балтика” до Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” та приватного нотаріуса Падалки Романа Олеговича про визнання відсутнім права власності, скасування запису про державну реєстрацію та рішення про державну реєстрацію №31690948 від 03.10.2016.
Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції у повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, у зв`язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Донецької області від 19.11.2020 у даній справі підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Балтика» залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду Донецької області від 19.11.2020 у справі №905/2746/16 (910/12553/18) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.02.2021. 

Головуючий суддя                                                                    О.А. Пуль

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           І.В. Тарасова