Ухвала
 
10 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 201/12075/14-ц
провадження № 61-5369св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2019 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» 
(далі - Закон України № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), про захист прав споживачів, стягнення сум банківських вкладів та грошових коштів.
Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 06 березня 2014 року між позивачем і відповідачем укладено три договори депозитних вкладів, згідно з якими позивач передав банку грошові кошти у розмірі 3 400 євро, 1 800 євро та 2 995 грн для їх розміщення на депозитних рахунках банку на строк         366 днів (1 рік) до 06 березня 2015 року за процентними ставками 11 %, 10,5 % та 20 % відповідно. 
Позивач зазначав, що він неодноразово звертався до банку із заявами про повернення внесених коштів з нарахованими процентами, але вказані заяви залишені без задоволення.
Ураховуючи викладене та, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» суми вкладів у розмірі 7 296 євро та 10 285 грн, пеню у розмірі 18 907 грн, транспортні витрати         у розмірі 452 грн та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.
Короткий зміст судових рішень 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 26 травня 2015 року (в складі судді Ткаченко Н. В.) у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області 18 листопада 2015 року рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська      від 26 травня 2015 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року (в складі колегії суддів: Кузнєцова В. О., Ізмайлової Т. Л., Кадєтової О. В., Мостової Г. І., Наумчука М. І.) рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області 18 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 серпня 2016 року (в складі судді Антонюка О. А.) у задоволенні позову             ОСОБА_1 відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року (в складі колегії суддів: Макарова М. О., Максюти Ж. І., Петешенкової М. Ю.) рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. 
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми вкладів за договорами: від 06 березня 2014 року № SAMDNWFD0070087898800                 у розмірі 4 345 євро, що станом на 15 серпня 2016 року еквівалентно 125 786,90 грн; від 06 березня 2014 року № SAMDNWFD0070087900500             у розмірі 2 302 євро, що станом на 15 серпня 2016 року еквівалентно 47 942, 04 грн; від 06 березня 2014 року № SAMDNWFD0070087916900              у розмірі 6 221 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 18 липня 2018 року (у складі колегії суддів: Стрільчука В. А., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. Ступак О. В., Усика Г. І.) рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляду до апеляційного суду.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2019 року             (в складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.) рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми вкладів станом на 23 січня 2019 року за договорами: № SAMDNWFD0070087898800 (вклад «Стандарт» 12 мес») від 06 березня 2014 року в розмірі 4 535 євро; 
№ SAMDNWFD0070087900500 (вклад «Депозит Плюс» (Депозит + 12 мес») від 06 березня 2014 року в розмірі 2 401 євро; № SAMDNWFD0070087916900 (вклад «Стандарт» 12 мес») від 06 березня 2014 року в розмірі 10 098 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме            у вигляді сплати пені у розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожен день прострочення.
Крім того, апеляційний суд зазначив, що грошові вклади за договорами     від 06 березня 2014 року № SAMDNWFD0070087898800 та від 06 березня 2014 року № SAMDNWFD0070087900500 здійснені в іноземній валюті, тому вимоги щодо стягнення інфляційних втрат за такими вкладами є необґрунтованими, оскільки індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці.
Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд зазначив, що ні чинним законодавством, ні договорами, укладеними між позивачем та відповідачем, не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неповерненням банком грошових коштів, переданих на депозит.
Позовні вимоги про відшкодування транспортних витрат також не підлягають задоволенню, оскільки ці витрати покладаються на сторін у зв`язку з тим, що вони пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що наявність у позивача оригіналів договорів та квитанцій на підтвердження факту зарахування коштів на банківські рахунки у розмірах, на які посилається позивач, доводить саме факт укладання між сторонами договору банківського вкладу та факт внесення коштів на рахунки, проте не є належним доказом невиконання банком умов договору щодо повернення коштів за вкладом після закінчення строку його дії.
Також у матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 до банку із вимогою про дострокове розірвання договорів.
Крім того, позивачем надано невірний розрахунок пені у розмірі трьох відсотків від вартості послуги за кожен день прострочення, оскільки,              з урахуванням частини другої статті 258 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 266 ЦК України, стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), коли вона нараховується, та у межах строку позовної давності за основною вимогою. 
Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.
У грудні  2020 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2021 року справу призначено до розгляду.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 389Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (тут і далі - в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 460-ІХ) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 761/16124/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про стягнення заборгованості, захист прав споживача фінансових послуг.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 24 грудня 2020 року прийнято до розгляду справу № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20) та її розгляд призначено на 23 лютого 2021 року.
Крім того, ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 320/5115/17 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до                   ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів, трьох процентів річних та неустойки (пені) за договорами банківських вкладів. 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року прийнято до розгляду справу № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20).
Справа була призначена до розгляду на 06 жовтня 2020 року та розгляд її перенесено на 09 березня 2021 року.
Підставою для передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду стало необхідність відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених судових рішеннях Верховного Суду України (постанова від 28 вересня 2016 року у справі № 6?1699цс16 та від 13 березня 2017 року у справі № 6-2128цс16) та у постанові Великої Палати Верховного суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 6-64цс19), зокрема щодо застосування положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини третьої статті 551 ЦК України.
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що               у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також      з власної ініціативи зупинити провадження у справі. 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду               в касаційному порядку.
Судове рішення у справі, яке є предметом перегляду, та судові рішення, які       передані на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 201/12075/14-ц до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справ № 320/5115/17 та № 761/16124/15-ц.
Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення сум банківських вкладів та грошових коштів зупинити до закінчення перегляду                          в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справ                   № 320/5115/17 та № 761/16124/15?ц.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  І. М. Фаловська
Судді                                                                                               В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко  
С. Ю. Мартєв
В. А. Стрільчук