Справа № 159/2135/20 	Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л. 	
Провадження № 22-ц/802/179/21  Категорія: 53 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
23 лютого 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Здрилюк О.І., Шевчук Л. Я.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2020 року,
встановив:
Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з даним позовом покликаючись на такі обставини.
09 травня 2017 року, біля 23 год. 10 хв., на 444 км.+19 м. автодороги М-07 «Київ-Ковель-Ягодин», ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причіпом «KOGEL», державний номерний знак НОМЕР_2 , виїжджаючи з території парковки на автодорогу М-07, не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», повертаючи ліворуч, не надав переваги в русі автомобілю марки «SETRA», державний номерний знак НОМЕР_3 , який рухався з правої сторони по головній дорозі, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода і автомобіль позивача був пошкоджений. Постановою Ратнівського районного суду Волинської області  від 19.05.2017 ОСОБА_2  визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження автомобіля позивача, за ст.124 КУпАП. Автомобіль, яким керував ОСОБА_2 , належить ОСОБА_3 . Розмір матеріального збитку визначений  за її зверненням  Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» у розмірі 105511,20 грн. ОСОБА_2  відшкодував частину збитку, сплативши позивачу 52971,56 грн., також кошти у розмірі 39457,76 грн. позивач отримала від МТСБУ. 
В липні 2017 року позивач завершила ремонт автомобіля, витрати на ремонт склали 180760 грн.
Просила стягнути з відповідачів солідарно різницю між розміром понесених на ремонт витрат та сплаченими коштами на загальну суму 88330,68 грн., 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, понесені судові витрати. Моральна шкода полягає у тому, що позивач тривалий час не могла користуватись автомобілем, пережила нервовий стрес, були порушені її нормальні життєві зв`язки, звичні умови життя, їй довелося прикладати додаткові зусилля для організації робочого та особистого часу.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 23.11.2020 позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 13081 гривню 88 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1000 гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 140 грн. 61 коп.
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.
В апеляційній скарзі позивача ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 просять рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначають, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Позивачем подано належні докази про витрати, понесені на проведення ремонту для відновлення ушкодженого внаслідок ДТП автомобіля, що відповідає положенням статті 22, 1187 ЦК України.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд не врахував обставин заподіяння шкоди, перенесеного нервового стресу, необхідності витратити час для звернення за захистом своїх інтересів .
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 вказує, що розмір заподіяних збитків, які він зобов`язаний відшкодувати, визначений судом на підставі положень статті 1192 ЦК України. Суд правомірно відхилив подані позивачем чеки, накладні, оскільки вони містять відомості про витрати на запчастини, які не були ушкоджені при ДТП, ряд виконаних робіт не відповідають характеру ушкоджень, зазначених в Акті огляду.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 23.02.2021, тобто дата складення повного судового рішення.
Вивчивши апеляційну скаргу, матеріали цивільної справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку з таким.
Судом першої інстанції встановлено, що 09 травня 2017 року, біля 23 год. 10 хв., на 444 км.+19 м. автодороги М-07 «Київ-Ковель-Ягодин», ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причіпом «KOGEL», державний номерний знак НОМЕР_2 , виїжджаючи з території парковки на автодорогу М-07, не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», повертаючи ліворуч, не надав переваги в русі автомобілю марки «SETRA», державний номерний знак НОМЕР_3 , який рухався з правої сторони по головній дорозі, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода і автомобіль позивача був пошкоджений.
Постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 19.05.2017 ОСОБА_2 визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження автомобіля позивача, за ст.124 КУпАП. 
Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, виготовленого ТзОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» .16.05.2017 (далі – Звіт) на замовлення позивача ОСОБА_1 , розмір матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу SETRA 315, державний номерний знак НОМЕР_3 становить 105511,20 грн. (а.с.18-24)
ОСОБА_2 відшкодував позивачу частину збитку, сплативши 52971,56 грн. 
Згідно з інформацією, наданою ТЦС МВС 0742, автомобіль марки «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 та причіп марки «KOGEL», державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований на ФОП ОСОБА_3 . 
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причіпом «KOGEL» не була застрахована, тому часткове відшкодування збитку у розмірі 39457,76 грн , заподіяного позивачеві унаслідок ДТП, здійснило МСТБУ.
На час скоєння ДТП відповідач ОСОБА_2 перебував з відповідачем ОСОБА_3 у трудових відносинах та виконував роботу водія автотранспортних засобів, відповідно до договору від 16 травня 2016 року (а.с. 77).
Встановивши наведені обставини суд першої інстанції дійшов правильного висновку про покладення відповідальності за заподіяну унаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди, яка сталася з вини працівника ОСОБА_2 , на роботодавця ОСОБА_3 , визначивши її розмір як різницю між визначеним Звітом розміром матеріального збитку та сплаченими ОСОБА_2 та МСТБУ коштами у розмірі 13081,88 грн. (105511,20 грн. – 52971,56 грн. - 39457,76 грн.).
Такий висновок суду відповідає положенням ч.1 ст. 1172 ЦК України, згідно з якими, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Аргументи апеляційної скарги про те, що розмір реального збитку, заподіяного унаслідок ДТП, становить 180 760.00 грн., і для визначення розміру невідшкодованого збитку саме від цієї суми належить відняти вже сплачені на відшкодування кошти, апеляційний суд відхиляє у зв`язку з таким.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Відповідно до положень частини І статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Всупереч вимог указаної норми цивільно-процесуального права, позивач не довела належними та допустимими доказами, що понесені витрати у розмірі, що перевищують встановлений Звітом розмір збитку 105511.20 грн. зумовлені дорожньо-транспортною пригодою та перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням, про що правильно вказав суд першої інстанції у рішенні.
Належить відмітити, що Звіт, яким визначено розмір заподіяного збитку, складено у травні 2017 року. Позивач стверджує, що транспортний засіб відремонтувала у липні 2017 року, тобто, через незначний проміжок часу після визначення розміру матеріального збитку. При цьому позивач не навела мотивів та не подала доказів, які саме обставини послугували підставою для збільшення вартості ремонту ушкодженого транспортного засобу в порівняні із тим, що вказаний у Звіті.
Апеляційний суд вважає безпідставним посилання в апеляційній скарзі на положення статті 1194 ЦК України, оскільки цією нормою права врегульовано порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у той час як відповідальність власника (законного володільця) транспортного засобу «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 та причіп марки «KOGEL», державний номерний знак НОМЕР_2 не була застрахована.
Аргументи апеляційної скарги про застосування правової позиції Верховного Суду , висловленій в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц є неспроможними, оскільки правовідносини у даній справі є відмінними від правовідносин у справі, що була предметом розгляду Верховного Суду. Зокрема, у зазначеній постанові Верховного Суду зроблено правовий висновок про порядок відшкодування шкоди як різниці між вартістю автомобіля до ДТП та після ДТП у разі визнання автомобіля фізично знищеним.
При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції врахував обставини її заподіяння, поведінку винного водія ОСОБА_2 , який відразу після ДТП відшкодував значну частину заподіяного збитку та виходячи із засад справедливості і розумності визначив відшкодування у розмірі 1000 грн.
Позивачем не подано належних та допустимих доказів, які можуть слугувати підставою для збільшення визначеного судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: