П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/7559/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Поліщук Ірина Миколаївна  
Суддя-доповідач -  Мацький Є.М.   
25 березня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мацького Є.М. 
суддів:  Залімського І. Г.  Сушка О.О. , 

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. 04 грудня 2020 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Калинівського районного військового комісаріату Вінницької області (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі.

2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що з 20.11.2017 вона працювала в Калинівському районному військовому комісаріаті Вінницької області на посаді провідного спеціаліста відділення комплектування. Разом із тим, 11.11.2020 її звільнено зі служби та надано витяг з наказу №56-ДС від 11.11.2020 про припинення державної служби у зв`язку із скороченням штату державних службовців та реорганізацією (п. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу»). Разом із тим, своє звільнення зі служби позивач вважала протиправним, адже вона мала переважне право на залишення на роботі, як одинока матір, яка виховує трьох дітей, одна з яких не досягла 14 років.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. 17 лютого 2021 року рішенням Вінницького окружного адміністративного суду в задоволенні позовних вимог відмовлено.     

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Апелянт ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

5. Апелянт зазначила, що при звільненні з займаної посади на неї, як жінку, поширюються гарантії, встановлені Кодексом законів про працю України. Відповідно до ст. 184 КзпП України - звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Вона є одинока матір - сама виховує та утримує трьох дітей, одна із яких донька ОСОБА_2 - не досягла 14 років. Хоча і діти народжені у шлюбі, проте він розірваний, їх батько проживає окремо, ніякої участі у вихованні не приймає, не сплачує аліментів на їх утримання. Таким чином відповідач не мав права її звільняти, однак цей факт не був врахований судом першої інстанції.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6. Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №178 від 20.11.2017 ОСОБА_1 прийнято на державну службу з 20.11.2017 на посаду провідного спеціаліста відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 на період проходження військової служби основним працівником за строковим трудовим договором, який був укладений 20.11.2017.

7. 28.08.2020 ОСОБА_1 повідомлено про те, що у зв`язку з проведенням організаційних заходів посада, яку вона обіймає,  підлягає скороченню.

8. Відповідне попередження апелянта здійснено на виконання наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №99 від 27.08.2020 «Про попередження особового складу про звільнення у зв`язку із скороченням посад».

9. Як слідує із змісту даного наказу, останній прийнятий відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 23.12.2019 №Д-322/1/11дск, директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 06.03.2020 №4дск, згідно із якими, ІНФОРМАЦІЯ_5 та районні військові комісаріати Вінницької області до 31.10.2020 переформовують у Вінницький обласний та районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

10. Встановлено, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №56-ДС від 11.11.2020 припинено державну службу провідного спеціаліста відділення комплектування Калинівського РВК ОСОБА_1 з 11.11.2020, у зв`язку з скороченням штату державних службовців та реорганізацією (п. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу»).

11. Разом із тим, не погоджуючись із своїм звільненням, апелянт звернулась до суду з  адміністративним позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

12. Правова позиція апелянта викладена в п.5 постанови.

13. Відповідач вказав, що  20.11.2017 на посаду провідного спеціаліста відділення комплектування Калинівського РВК була прийнята ОСОБА_1 за строковим трудовим договором - на період проходження військової служби основним працівником. Таким чином, апелянту було відомо, що вона займає посаду державної служби на період проходження військової служби основним працівником. Також зазначає, що відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу ЗС України від 02.09.2020 №9-321/7дск, директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 03.09.2020 №8дск, наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 від 06.11.2020 №202 та розпорядження військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 від 10.11.2020 №9/5/3565, Калинівський районний військовий комісаріат Вінницької області переформовано в Калинівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Вінницької області та введено в дію штат №43/062-51 (по державних службовцях). Відповідно до штату підлягало скороченню дві посади державної служби, в тому числі посада провідного спеціаліста відділення комплектування, яку на період проходження військової служби основним працівником, займала апелянт.

14. При цьому, відповідач зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу», державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не  може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу. В даному випадку, посада головного спеціаліста віднесена до підкатегорії «В1», тоді як посада провідного спеціаліста, яку обіймала апелянт, віднесена до підкатегорії «В2». З огляду на викладене, відповідач зазначив, що переведення апелянта на посаду головного спеціаліста без проведення конкурсу було не можливим. Також повідомив, що рівнозначна чи/або нижча посада в Калинівському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки Вінницької області на момент звільнення апелянта, була відсутня. Крім того, відповідач також звернув увагу на те, що процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативи суб`єкта призначення наразі врегульована саме положеннями Закону України «Про державну службу», а тому посилання апелянта на положення ст. 49-2 КЗпП України,  є необґрунтованими.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ          

15. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

16. Так, принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено в Законі України "Про державну службу".

17. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 5 Закону України «Про державну службу», правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

18. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

19. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

20. Пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону України «Про державну службу» визначено,  що державна служба може бути припинена за ініціативою суб`єкта призначення.

21. Підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу»).

22. Частини 3 та 4 статті 87 Закону України «Про державну службу» визначають процедуру, якої слід дотримуватися суб`єкту владних повноважень під час звільнення державного службовця.

23. Так, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі п. 1. ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

24. У разі звільнення з державної служби на підставі  п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ           

25. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, Апеляційний Суд виходить з наступного.           

26.  Як вже зазначалося судом, на трудові відносини із державним службовцем  поширюється законодавство про працю у частині відносин, не врегульованих Закону України «Про державну службу».

27. Так однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

28. В силу вимог п. 1 ст. 40 Кодексу, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

29. Водночас частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

30. Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу ЗС України від 02.09.2020 №9-321/7дск, директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 03.09.2020 №8дск, наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 від 06.11.2020 №202 та розпорядження військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 від 10.11.2020 №9/5/3565, Калинівський районний військовий комісаріат Вінницької області переформовано в Калинівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Вінницької області та з 10.11.2020 введено в дію штат №43/062-51 (по державних службовцях).

31. Відповідно до витягу із штатно-посадового обліку особового складу Калинівського районного територіально центру комплектування та соціальної підтримки Вінницької області №43/062-51 (по державних службовцях) станом на 10.11.2020, посади головного та провідного спеціалістів відділення комплектування Калинівського РВК скорочено. Всього штатна чисельність працівників 7, вакантні посади відсутні.

32. Із наведеного слідує, що в даному випадку в Калинівському РВК відбулись зміни в організації роботи, а саме Калиніський РВК переформовано в Калинівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Вінницької області та з 10.11.2020 введено в дію штат №43/062-51 (по державних службовцях), що призвело до скорочення штату, в тому числі посади провідного спеціаліста відділу комплектування Калинівського РВК.

33. Вказані обставини, в силу п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» та п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, на переконання колегії  суду, є законною підставою для звільнення апелянта з посади провідного спеціаліста відділу комплектування Калинівського РВК.

34. Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за встановлених у справі обставин, підстава для звільнення апелянта дійсно існувала, однак для того, щоб звільнення могло вважатися законним, роботодавцю необхідно дотриматися встановленої процедури. При цьому, недотримання процедурних гарантій при звільненні апелянта є самостійною да достатньою підставою для кваліфікації звільнення як незаконного та поновлення особи на посаді.

35. Водночас, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про недопустимість, в силу ст. 184 КЗпП України, її звільнення, як особи із статусом одинокої матері, із таких мотивів.

36. Згідно з ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років – ч. 6 ст. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

37. Аналіз норм ст. 18-1 та ст.18-2 ЗУ “Про державну допомогу сім`ям з дітьми”, дає підстави для розуміння поняття “одинока матері”, як жінки, яка не перебуває у шлюбі і в свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері.

38. Таким чином, тлумачення “одинокою матір`ю” вважається жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

39. В даному ж випадку, апелянт стверджує, що вона є одинокою матір`ю та сама виховує та утримує трьох дітей, одна з яких не досягла 14 років. Зазначає, що хоча діти і народжені в шлюбі, проте він розірваний, а їх батько проживає окремо та ніякої участі у вихованні не приймає.

40.  Колегія суддів зазначає, що надані апелянтом документи не є належними доказами, які б підтверджували наявність у неї статусу одинокої матері.

41. Крім того, наявність заборгованості по сплаті аліментів, на думку колегії суду, жодним чином не спростовує право апелянта на їх отримання за для утримання своїх неповнолітніх дітей, а також факту їх примусового стягнення в майбутньому.

42. З огляду на викладені обставини, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта на наявність у неї статусу одинокої матері, як на доказ протиправності її звільнення з державної служби.

43. Що ж доводів апелянта щодо не дотримання відповідачем процедури звільнення, то колегія суддів зазначає наступне.

44. Частини 3 та 4 статті 87 Закону України «Про державну службу» визначають процедуру, якої слід дотримуватися суб`єкту владних повноважень під час звільнення державного службовця.

45. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі п. 1. ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

46. В даному ж випадку, апелянта 28.08.2020 року попереджено про те, що у зв`язку з проведенням організаційних заходів, посада, яку вона займає, підлягає скороченню. Також попереджено про те, що при наявності вакантних посад їй буде запропонована інша посада. У разі відмови, в термін до 30.10.2020 року  вона буде звільнена за пунктом 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

47. В той же час, як зазначає апелянт, їй не було запропоновано іншої посади, проте, в подальшому прийнято на вакантну посаду головного спеціаліста ОСОБА_3 , внаслідок чого порушено її переважне право на залишення на роботі.

48. Надаючи оцінку даним доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

49. Відповідач не заперечив обставин того, що апелянтуу не пропонувалась будь-яка інша посада. Однак, це зумовлено виключно відсутністю у Калинівському РВК будь-яких інших рівнозначних чи/або нижчих вакантних посад, які б могли бути запропоновані апелянту.

50. Такі доводи відповідача  є обґрунтованими, адже підтверджуються наявними в матеріалах справи штатно-посадовими обліками особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 (по державним службовцям).

51. При цьому, із штатно-посадового обліку особового складу Калинівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Вінницької області №43/062-51 (по державних службовцях) слідує, що внаслідок проведеного переформування Калинівського РВК, станом на 12.11.2020 року (апелянта звільнено 11.11.2020) наявна лише одна вакантна посада головного спеціаліста у відділі командування, яка у відповідності до постанови КМ України №15 від 18.01.2017 відноситься до категорії посад державної служби «В» підкатегорії «В1».

52. В той же час, у відповідності до даної постанови КМ України №15 від 18.01.2017 року  посада провідного спеціаліста, із якої була звільнена апелянт, відноситься до категорії посад державної служби «В» підкатегорії «В2».

53. У відповідності до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

54. В даному ж випадку, як було встановлено судом першої інстанції, посада головного спеціаліста у відділі командування Калинівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Вінницької області, яка була введена в штатно-посадовий облік особового складу фактично з наступного дня після звільнення апелянта з посади провідного спеціаліста, не є рівнозначною чи/або нижчою, а навпаки є вищою, адже відноситься до категорії посад державної служби «В» підкатегорії «В1».

55. Колегія суддів зазначає, що апелянт була призначена на відповідну посаду провідного спеціаліста не за результатами проведеного конкурсу, а на підставі строкового трудового договору, в якому, окрім іншого, передбачено можливість припинення його дії з ініціативи роботодавця до закінчення його строку у випадках, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України.

56. Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта на прийняття на вакантну посаду головного спеціаліста її колеги ОСОБА_3 , як на доказ порушення відповідачем її переважного права на залишення на роботі, адже вакантна посада головного спеціаліста відноситься до підкатегорії посад державної служби «В1», а тому є вищою від посади, з якої було звільнено апелянта, яка відповідала підкатегорії «В2». З огляду на викладене, призначення апелянта на відповідну посаду було можливе лише за результатами конкурсу.

57. В той же час, як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_3 було призначено на посаду головного спеціаліста відділу командування Калинівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Вінницької області на період дії карантину шляхом укладення контракту про проходження державної служби та за наслідками добору, оголошеного наказом №11 від 12.11.2020 року.

58. Таким чином, колегією суддів не встановлено обставин, які б свідчили про відсутність підстав чи/або порушення відповідачем процедури звільнення ОСОБА_1 , а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав  для визнання протиправним та скасування наказу №56-ДС від 11.11.2020 року.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

59. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

60. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

61. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

62. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

63. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

64. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного             застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б             підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу   ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
          Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Залімський І. Г.    Сушко О.О.