33/804/18/21 
                                                                                242/4344/20

                                                                                                                                                             
                                                                                                                                              33/804/18/21
                                                                                                                                             242/4344/20

Категория:  ст. 130 ч.1  КпАП України                                                   
                                                   
                                                П О С Т А Н О В  А
                                                      І м е н е м    У к р а ї н и 

    12 січня  2021 року                                                                                               м. Маріуполь
                               м. Маріуполь
        Суддя Донецького апеляційного суду Топчій Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Маріуполі  апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на постанову Селидівського міського суду  Донецької області  від  09 листопада   2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнаний винним у скоєнні  адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі  10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,-

                                                                 ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст  оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.

       Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 372439 від 20.08.2020 року, ОСОБА_1 19.08.2020 року о 22 годині 20 хвилин по вул. Воробйова, 15, в м. Авдіївка Донецької області керував автомобілем ВАЗ - 2101, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Постановою  Селидівського міського суду  Донецької області  від  09 листопада   2020 року  ОСОБА_1 визнаний винним  у вчинення адміністративного  правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та  підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі  10 200 грн.  з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

  Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

       В апеляційній скарзі ОСОБА_1   просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати постанову, провадження по справі закрити  за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того вважає, що і можливе застосування  вимог, зазначених ст. 38 КУпАП. Зазначає, що копія постанови йому не направлялася, та отримана ним не була, про існування постанови дізнався через єдиний реєстр судових рішень, тому вважає що строк на апеляційне оскарження постанови  пропущений з поважної причини. Крім того зазначає, що при складанні протоколу йому не були роз`ясненні права, якими він може  користуватися, що позбавило його права на захист.              Крім того зазначає, що він не вживав спиртні напої, та не відмовлявся  від проходження обстеження в лікарні, а навпаки наполягав на здачі  крові та сечі, однак жодного дослідження проведено не було.

          В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1   не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю, тому  у відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП, вважаю  можливим  розглянути справу без його  участі.

      Мотиви суду 

       Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, врахувавши доводи, наведені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1   не підлягає задоволенню з наступних підстав.

           З  матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не приймав участь при розгляді справи в суді першої інстанції  09.11.2020 року, хоча був  належно повідомлений  про час та місце розгляду  справи,  що підтверджується  поштовим повідомленням  про особисте  отримання   ним судової повістки, тому вважаю, що суд додержався положень ст. 268  КУпАП при розгляді даного провадження.    Про винесення   оскаржуваної постанови  суду ОСОБА_1 стало відомо з  єдиного  реєстру  судових рішень. Перевірив обставини, на які посилається ОСОБА_1   вважаю, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду слід задовольнити, оскільки останнім порушений строк на апеляційне оскарження  з поважної причини.
     Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом. За змістом ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
    Таким чином, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення. 
         Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
     Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови доведеності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, на підставі належних та допустимих доказів. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

        Відповідальність на підставі ст. 130 ч.1 КУпАП  настає, зокрема,   за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння.

       За наслідками апеляційного  перегляду провадження, вважаю, що суд  дійшов правильного  висновку, що подія правопорушення мала місце, вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого  ст. 130 ч.1 КУпАП, доведена повністю. Такий висновок  підтверджується наступними доказами,: протоколом про адміністративне правопорушення, особистими поясненнями  ОСОБА_1   де він  відмовився  давати пояснення за  фактом керування  авто в  стані алкогольного сп`яніння;   актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 19.08.2020, згідно якого ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на місці зупинки; актом медичного огляду від 19.08.2020 року № 90, згідно якого від проведення обстеження лікарем категорично відмовився, відеозаписом обставин, згідно яких ОСОБА_1 відмовляється від проведення огляду як на місці зупинки автомобіля, так і в лікарні. Крім того з відеозапису нагрудної камери працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 не  був згоден на здачу сечі та крові. Всі наведені докази  суд вважає належними та допустимими.

        Отже, суд  приходить до висновку, що апеляційні  твердження ОСОБА_1 про те,  що він не відмовлявся від обстеження в лікарні, а навпаки  наполягав на здачі  крові та сечі, цілком спростовуються дослідженими  та наведеними судом  доказами, обумовлені позицією захисту  від інкримінованого  адміністративного правопорушення,  з метою уникнення відповідальності за вчинене. 

       Апеляційні доводи ОСОБА_1   в частині  не дослідження судом першої інстанції   поданої ним заяви з поясненнями, в яких  він нібито  заперечував  свою провину  не є слушними, оскільки матеріали справи не містять  його письмових пояснень, на які він посилається в апеляційній скарзі.  

       Щодо апеляційних доводів  ОСОБА_1   про те,  що при складанні протоколу йому не були роз`ясненні права, якими він може  користуватися, що позбавило його права на захист, то вони не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи. З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 були розясненні права та обов`язки, передбачені ст. 63 КУ та ст. 268 КУпАп, що підтверджується його особистим підписом, тому порушень його права на захист за   апеляційними вимогами  останнього  також не встановлено.   
  Відповідно  до частини  першої  ст 6  Конвенції  про захист прав людини і основоположних свобод,  яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий  публічний розгляд його справи  упродовж розумного строку  незалежним та безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав і обов`язків  цивільного характеру  або встановить  обґрунтованість  будь-якого висунутого проти нього  кримінального обвинувачення. 
Відповідно до прецедентної практики  ЄСПЛ стандарти  і вимоги, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширюються  і на провадження  у справах про адміністративні правопорушення, оскільки термін «кримінальне обвинувачення», «кримінальне провадження» тлумачаться цим судом  в розумінні цілей застосування Конвенції. Кримінальний характер ст.130 КУпАП   в розумінні  Конвенції  та практики ЕСПЛ  не викликає сумніву , а отже на дане провадження  поширюються повною мірою ті стандарти і вимоги, які встановлює Конвенція для кримінального  провадження (обвинувачення). Це стосується і презумпції невинуватості та стандарту доказування вини «поза розумним сумнівом»,  а також прав особи,  яка притягається   до адміністративної відповідальності  бути негайно, детально проінформованою  про характер і причини обвинувачення, мати час на підготовку для захисту, які загалом становлять  гарантії справедливого судового розгляду в судах. Поширення цих стандартів  кримінального провадження  на відповідну категорію  справ про адміністративні правопорушення, безсумнівно зумовлює необхідність  дотримання особливих вимог  щодо процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень,  які у випадку визнання особи винною  повинні містити  відповідні  достатні мотиви, які дали суду   можливість спростувати  презумпцію невинуватості  та призначити пропорційне  вчиненому діянню  покарання.   
  
У підсумку суд вважає,  що всі наведені в судовому рішенні докази  у сукупності цілком доводяь вину  ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом»  у вчиненні  адмінстративного правопорушення  за ст 130 ч.1 КУпАП  за  вказаних в протоколі  обставин та  доводами  апеляційної скарги не спростовуються.  

       Постанова   щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності  за ст. 130 ч.1 КУпАП  була  винесена  судом  у межах  строків  накладення адміністративного стягнення,   тому підстав  для задоволення вимог правопорушника в частині закриття провадження  по справі  за ст. 247 ч.1, ст. 38   КпАП України  також  не  вбачається.  

     З наведених підстав  вважає  постанову суду першої інстанції  законною, обґрунтованою  та  такою,  що  не  підлягає  скасуванню  або  зміні,-   

           Керуючись статтями 289, 293, 294 КУпАП, суд -  

                                                      П О С Т А Н О В И Л А:

           Клопотання  ОСОБА_1   про поновлення строку на апеляційне оскарження  -  задовольнити.    Поновити ОСОБА_1   строк на апеляційне оскарження постанови Селидівського  міського суду  Донецької області  від 09 листопада  2020 року.

          Апеляційну   скаргу    ОСОБА_1   - залишити без задоволення.

          Постанову Селидівського  міського суду  Донецької області  від 09 листопада  2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1   за правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1  КУпАП  - залишити без змін.

             Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

            Суддя: