ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2021 р. 	Справа № 440/2240/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України в особі комісії Міністерства внутрішніх справ з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, м. Полтава, повний текст складено 27.07.20 року по справі № 440/2240/20
за позовом              ОСОБА_1  
до             Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни      
третя особа -              Головне управління Національної поліції в Полтавській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, третя особа -  Головне управління Національної поліції в Полтавській області, у якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 14 лютого 2020 року про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 року у справі № 440/2240/20 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 14 лютого 2020 року, про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .
Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5270,00 грн.
Відповідач, Міністерство внутрішніх справ України в особі комісії Міністерства внутрішніх справ з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 року у справі № 440/2240/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, та зазначає, що при ухваленні судового рішення неправильно застосовано п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», постанову Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. №413 «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення», наказ Міністерства внутрішніх справ України від 23.05.2019 р. №395 «Про затвердження Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни», а також суд першої інстанції не застосував Закон України «Про боротьбу з тероризмом». Вважає, що надіслані на розгляд комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни матеріали не містили достатніх і належних доказів безпосередньої участі позивача у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення. Вказує, що безумовною підставою для надання статусу учасника бойових дій є безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції, що підтверджується наказами антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції. Відповідач вважав, що наказ керівника Антитерористичного центру при СБУ щодо ОСОБА_1 не є доказом залучення ОСОБА_1 до виконання завдань АТО в районі її проведення. Відповідач стверджував про те, що позивач перебував у районі проведення АТО - м. Краматорськ один день, а решту часу відрядженні перебував на території Харківської області, що не входила на час відрядження ОСОБА_1 до зони проведення антитерористичної операції, тому позивач не має права на отримання статусу учасника бойових дій. 
Позивач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався, але на електрону адресу суду від представника позивача надійшов лист, яким повідомив суд, що рішення суду першої інстанції виконано в повному обсязі, а саме: на рахунок позивача було перераховано витрати на правову допомогу у розмірі 5270 грн., листом МВС України №К-2302/22 від 03.02.2021 р. повідомлено, що комісією Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (протокол засідання від 19.01.2021 р. №1) на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 року у справі № 440/2240/20 надано статус учасника бойових дій ОСОБА_1 . 
Від відповідача не надходило клопотань в порядку ст. 303 Кодексу адміністративного судочинства України про відмову від апеляційної скарги.  
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги  апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України.
27.02.2015 р. УМВС України в Полтавській області видано наказ № 92 о/с дск "Про відрядження працівників УМВС України в Полтавській області на блокпости фільтраційних пунктів на території Харківської області та зони проведення антитерористичної операції", яким позивача направлено у службове відрядження.
На підставі наказу УМВС України в Полтавській області від 27.02.2015 р. № 92о/с дск ОСОБА_1 видано посвідчення про відрядження від 05.03.2015 р. № 6/21, згідно з яким термін відрядження становив 30 днів з 05.03.2015 р. по 03.04.2015 р., пункт відрядження - м. Ізюм, зони проведення АТО на території Донецької та Луганської областей, мета відрядження - участь в АТО.
Наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 04.04.2015 р. № 94 майора міліції ОСОБА_1  визнано таким, який у період із 05.03.2015 р. по 03.04.2015 р. перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, що залучаються та беруть безпосередньо участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань (т.1, а.с. 207).
Ізюмським міським ГУМВС України в Харківський області МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни позивачу видано довідку №81/4947-4 від 04.04.2015 року, якою підтверджено, що позивач дійсно у період з 05.03.2015 року по 03.04.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО на території Донецької та Луганської областей (т.1, а.с. 45).
19.12.2017 р. Комісією МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни  прийнято рішення від №5/IV/XVII/4 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 . Підставами прийняття зазначеного рішення було ненадходження до Комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни жодних документів Антитерористичного центру при СБУ про безпосереднє залучення ОСОБА_1 до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення або його безпосередню участь у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення відповідно до пункту 4 Порядку №413. 
Не погодившись з вищевказаним рішенням, позивач оскаржив його до Полтавського окружного адміністративного суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 у справі №440/2746/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково (т.1, а.с. 15-24).
Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 19 грудня 2017 року №5/IV/XVII/4. Зобов`язано Комісію МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути документи щодо надання позивачу статусу учасника бойових дій та прийняти за результатами їх розгляду рішення. 
14.02.2020 року рішенням Комісії МВС  України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни №1/VII/XVII/1 позивачу повторно відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій.
Позивач не погодився із зазначеним рішенням та звернувся до суду із позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 14 лютого 2020 року №1/VII/XVII/1, яким повторно відмовлено ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій з огляду на відсутність документів щодо підтвердження його безпосередньої участі у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення відповідно до пункту 4 Порядку №413, є необґрунтованим та таким, що прийнято без урахування дійсних обставин, та позивач має право на отримання статусу учасника бойових дій на підставі поданих Комісії документів. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (далі - Порядок №413), затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413, що набула чинності з 10.09.2014.
Відповідно до абзацу другого пункту 4 Порядку №413 підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення: витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
Абзацом другим пункту 5 Порядку №413 визначено, що рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС.               
Пунктом 3 Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.08.2016 №868,  визначено, що комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій, учасника війни в місячний строк з дня надходження документів (уточненої інформації).
Відповідно до пункту 4 цього Положення, комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни у разі: відсутності документів, що містять достатні підтвердні докази і є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; надання недостовірних даних про осіб, зазначених у пункті 1 розділу I цього Положення; виявлення факту підроблення документів, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.
Колегія суддів встановила, що на час виникнення у позивача права на отримання статусу учасника бойових дій, ОСОБА_1 підпадав під дію абзацу другого пункту 2 Порядку №413, а відтак підставою для надання йому статусу учасника бойових дій є витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
З матеріалів справи встановлено, що 27.02.2015 року УМВС України в Полтавській області видано наказ № 92 о/с дск "Про відрядження працівників УМВС України в Полтавській області на блокпости фільтраційних пунктів на території Харківської області та зони проведення антитерористичної операції", яким позивача направлено у службове відрядження (т.1, а.с. 206). 
Наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 04.04.2015 р. № 94 майора міліції ОСОБА_1 визнано таким, який у період із 05.03.2015 р. по 03.04.2015 р. перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, що залучаються та беруть безпосередньо участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань (т.1, а.с. 207).
Ізюмським міським ГУМВС України в Харківський області МВС України позивачу видано довідку №81/4947-4 від 04.04.2015 року, якою підтверджено, що позивач дійсно у період з 05.03.2015 року по 03.04.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО на території Донецької та Луганської областей (т.1, а.с. 45).
Вищевикладене підтверджено списком працівників УМВС України в Полтавській області, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції (т.1, а.с. 48-51). 
Крім того, УМВС України в Полтавській області позивачу видана довідка про участь у період з 05.03.2015 року по 03.04.2015 року в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО на території Донецької та Луганської областей. Підставами для видачі ОСОБА_1 зазначеної довідки є: наказ УМВС в Полтавській області від 27.02.2015 №92 о/с дкс, наказ першого заступника керівника Антитерористичного Центру при СБУ від 04.04.2015 №94, посвідчення про відрядження від 05.03.2015 № 6/21 (т.1, а.с. 57).
Отже, позивач в період з 05.03.2015 року по 03.04.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей у період її проведення, а відтак подані на розгляд Комісії МВС з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни документи містили докази про безпосередню участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення та є достатніми для надання статусу учасника бойових дій.
В апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що Комісією МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни отримана довідка Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області від 14.10.2017 року про вжиття заходів щодо доопрацювання матеріалів ОСОБА_1 , в якій зазначено, що управлінням кадрового забезпечення були направлені запити до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 20.04.2017 року №1604/115/12-2017 та від 29.06.2017 №6240/3х/115/05/12-2017), Оперативного штабу управління антитерористичної операції від 20.04.2017 №1603/115/05/12-2017, першому заступнику СБУ - керівнику АТЦ при СБУ від 20.04.2017 року №1602/115/12-2017 щодо підтвердження безпосередньої участі ОСОБА_1 в антитерористичній операції шляхом надання витягів з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень, тощо. Проте, у відповідь на отримані звернення адресатами зазначено, що у вказаних суб`єктів відсутні оригінали документів, які б підтверджували участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції.
Колегія суддів не приймає даний довід апеляційної скарги, з огляду на те, що участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції та безпосереднє залучення його до виконання завдань антитерористичної операції підтверджена наявними у матеріалах справи документами та встановлена рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у справі №440/2746/19, що набрало законної сили.
Згідно з абзацом другим пункту 2 Порядку №413 документами для отримання статусу учасника бойових дій є не лише витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, а й   документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
Отже, твердження відповідача про відсутність документів для надання особі статусу учасника бойових дій лише з підстави ненадходження до Комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни документів щодо підтвердження безпосередньої участі позивача у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення, які в свою чергу наявні у матеріалах справи, не звільняє останнього від прийняття обґрунтованого рішення про надання особі статусу учасника бойових дій.  
З матеріалів справи встановлено, що у позивача наявні як наказ першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 04.04.2015 р. № 94, яким позивача  визнано таким, що у період із 05.03.2015 р. по 03.04.2015 р. перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, що залучаються та беруть безпосередньо участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань (т.1, а.с. 207), так і інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.  
Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що за наявності у позивача документів, передбачених абзацом другим пункту 2 Порядку №413, неможливо позбавити позивача права на отримання статусу учасника бойових дій, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення Комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 14 лютого 2020 року №1/VII/XVII/1, яким повторно відмовлено ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій з огляду на відсутність документів щодо підтвердження його безпосередньої участі у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення відповідно до пункту 4 Порядку №413, є необґрунтованим та таким, що прийнято без урахування дійсних обставин, є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо доводу апеляційної скарги про втручання суду першої інстанції в дискреційні повноваження Комісії Міністерства внутрішніх справ з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, передбачено, що суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
          При цьому передбачено, що дискреційними повноваженнями є повноваження обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова “може”.
          У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде законним.
          Натомість, у деяких справах, відповідач, орган державної влади, помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій чи прийняття конкретного рішення. Підставою для відмови у прийнятті такого рішення можуть бути лише визначені законодавством обставини. Відповідач у спірних правовідносинах не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд, а наділений тільки правом вибору - прийняти позитивне рішення або відмовити у прийнятті такого рішення, тобто існує лише один правомірний варіант поведінки.
В даній справі позивач отримав відмову в наданні статусу учасника бойових дій, обґрунтовану підставами, що не були доведені відповідачем і спростовані під час судового розгляду.
          При цьому чинне законодавство не передбачає декількох законних альтернативних рішень відповідача з даного приводу. Колегія суддів вважає, що відповідач зобов`язаний надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій, оскільки рішення про відмову у наданні такого статусу визнане судом необґрунтованим, єдиною можливою альтернативою йому є протилежне. 
Враховуючи фактичні обставини, встановлені судом у цій справі та у адміністративній справі №440/2746/19, та повторність відмови у наданні статусу учасника бойових дій позивачу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача відсутній альтернативний варіант поведінки, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
Аналогічна правова позиція щодо змісту поняття дискреційності повноважень висловлена Верховним Судом у постанові від 22 березня 2018 року у справі №823/795/17.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В апеляційній скарзі відповідач не наводить жодних належних та допустимих доказів, на підставі яких спростовувалися би обставини, встановлені судом першої інстанції під час розгляду справи по суті та ухвалення рішення, щодо відсутності підстав надання позивачу статусу учасника бойових дій.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Згідно ч.ч. 1-4  ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4  ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.
Відповідно до  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 року у справі № 440/2240/20 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.   
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України в особі комісії Міністерства внутрішніх справ з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 по справі № 440/2240/20 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	Я.М. Макаренко    В.А. Калиновський