Постанова
Іменем України                                    
14 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 824/117/20
провадження № 61-15465ав20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
 
за участю секретаря судового засідання - Прокопчук Л. С.,
 
представника заявника - Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) - адвоката Шаповала Святослава Михайловича,
представника заінтересованої особи - акціонерного товариства «Укргазвидобування» - адвоката Хлопузяна Рената Дмитровича,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укргазвидобування» на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 вересня 2020 року у складі судді Писаної Т. О. у справі за заявою Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) про визнання 
і надання дозволу на виконання Другого часткового остаточного рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма від 12 червня 
2020 року у справі V 2016/114 про стягнення з акціонерного товариства «Укргазвидобування» з будь-якого поточного рахунку на користь Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) арбітражних витрат,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог заявника
 
У липні 2020 року Компанія Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) звернулася до суду із заявою про визнання і надання дозволу на виконання Другого часткового остаточного рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма від 12 червня 2020 року у справі V 2016/114 про стягнення з акціонерного товариства «Укргазвидобування» з будь-якого поточного рахунку на користь Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) арбітражних витрат у розмірі 2 739 784,53 євро, 344 415,38 шведських крон, 7 971,59 доларів США, 10 940,05 фунтів стерлінгів.
 
Заява мотивована тим, що арбітражний суд Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма (далі - арбітражний суд, міжнародний комерційний арбітраж) розглянув справу V 2016/114 за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі - АТ «Укргазвидобування») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (Україна) (далі - 
ТОВ «Карпатигаз») та Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) (Королівство Швеція) (далі - заявник). Другим частковим остаточним рішенням Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма 
від 12 червня 2020 року, з урахуванням виправлення до нього від 18 серпня 2020 року, вирішено, зокрема, позивачу сплатити відповідачам 2 739 784, 53 євро, 344 415,38 шведських крон, 7 971,59 доларів США, 10 940,05 фунтів стерлінгів на покриття арбітражних витрат відповідачів у цьому арбітражному провадженні.
Посилаючись на те, що зазначене рішення арбітражного суду є остаточним і оскарженню не підлягає, заявник просив визнати та надати дозвіл на його виконання у вказаній частині у порядку, передбаченому Главою 3 Розділу ІХ ЦПК України.
 
Короткий зміст судового рішення першої інстанції
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2020 року заяву Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) задоволено.
Визнано в Україні Друге часткове остаточне рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма від 12 червня 2020 року у справі V2016/114 з урахуванням виправлення до Другого часткового остаточного рішення 
від 18 серпня 2020 року.
Надано дозвіл на примусове виконання Другого часткового остаточного рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма 
від 12 червня 2020 року у справі V2016/114 в частині стягнення з 
АТ «Укргазвидобування» на користь Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) арбітражних витрат у  сумах 2 739 784,53 євро, 
344 415,38 шведських крон, 7 971,59 доларів США, 10 940, 05 фунтів стерлінгів.
Видано виконавчий лист на примусове виконання Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма від 12 червня 2020 року у справі V2016/114.
Стягнуто з АТ «Укргазвидобування» на користь Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) 2 739 784,53 євро, 344 415,38 шведських крон, 
7 971,59 доларів США, 10 940,05 фунтів стерлінгів на покриття арбітражних витрат відповідачів у цьому арбітражному провадженні.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвала суду мотивована тим, що сторонами укладена арбітражна угода, спір підвідомчий міжнародному комерційному арбітражу, Друге часткове остаточне рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма 
від 12 червня 2020 року набрало чинності та є обов`язковим до виконання і підстав для відмови у наданні дозволу на його виконання не встановлено.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
 
АТ «Укргазвидобування» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 11 вересня 2020 року із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оскаржувана ухвала постановлена із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
 
Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що всупереч ухваленому рішенню арбітражного суду заявником ставляться вимоги, які не є тотожними змісту його резолютивної частини. Так, судом задоволено вимогу про стягнення усієї суми присуджених арбітражних витрат виключно на користь Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB), тоді як у рішенні арбітражного суду, про визнання та виконання якого надав дозвіл суд, йдеться про стягнення цих арбітражних витрат також і на користь 
ТОВ «Карпатигаз». Тобто, фактично заявник просив ухвалити нове рішення, відмінне від арбітражного суду, що суперечить положенням статті 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», змісту процесуальних норм, які містяться у Главі 3 Розділу ІХ ЦПК України. Таким чином, вважає, що суд ухвалив незаконне та необґрунтоване судове рішення про задоволення вимог заявника.

 
 
Узагальнені доводи відзивів інших учасників справи 
 
У листопаді 2020 року від ТОВ «Карпатигаз» та Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) надійшли відзиви на апеляційну скаргу 
АТ «Укргазвидобування», в яких вони посилаються на необґрунтованість доводів скарги та законність оскаржуваної ухвали суду. Зазначають, що підстави для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу наведені у статті 5 Нью-Йоркської Конвенції, статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та статті 478 ЦПК України, однак АТ «Укргазвидобування» не наводить жодних із визначених у цих статях підстав для відмови у задоволенні заяви. Вказують, що Київський апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі не вдавався до оцінки правильності арбітражного рішення по суті, не вносив до нього будь-яких змін, як помилково вважає апелянт. 
 
Також зазначають, що після постановлення оскаржуваної ухвали арбітражним судом ухвалено кінцеве рішення у арбітражній справі V2016/114, у якому зазначено про те, що понесені арбітражні витрати у повному обсязі підлягають сплаті АТ «Укргазвидобування» на користь саме Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB). Таким чином, арбітражний суд підтвердив правильність позиції суду першої інстанції, який не змінив жодним чином арбітражне рішення.
 
Просять залишити апеляційну скаргу АТ «Укргазвидобування» без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 11 вересня 
2020 року - без змін.
 
Позиції учасників справи у судовому засіданні
 
У судовому засіданні 14 січня 2021 року представник 
АТ ««Укргазвидобування» - адвокат Хлопузян Р. Д. підтримав апеляційну скаргу та викладені у ній доводи, а представник Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen EnterprisesAB) - адвокат Шаповал С. М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги. 
 
Від ТОВ «Карпатигаз» у судове засідання ніхто не з`явився, однак надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, пов`язаною з хворобою. В цьому клопотанні товариство також заперечує проти задоволення апеляційної скарги та підтримує доводи, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2020 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
 
10 червня 2002 року між ДП «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» (Україна) та ТОВ «Карпатигаз» (Україна) укладено договір про спільну діяльність без утворення юридичної особи.
 
У подальшому до договору були внесені зміни: від 05 січня 2004 року; 
від 19 листопада 2004 року додатковою угодою № 2 до договору про спільну діяльність № 3 від 10 червня 2002 року; від 01 березня 2010 року додаткового угодою №3 до договору про спільну діяльність.
 
Додатковою угодою від 25 лютого 2011 року № 4 про внесення змін та доповнень до договору про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10 червня 2002 року, у пункті І цієї угоди сторони вирішили залучити до спільної діяльності та включити до складу учасників договору учасника № 3. У зв`язку з цим відповідно до пункту ІІ угоди в преамбулі договору слова: «в подальшому учасники, уклали даний договір про наступне:» замінено текстом наступного змісту: "Компанія Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB), яка належним чином зареєстрована та діє відповідно до законодавства Королівства Швеції, іменована надалі - Учасник - 3 в особі директора ОСОБА_1 , який діє на підставі рішення ради директорів від 30 листопада 2010 року, з третьої сторони, в подальшому всі разом - учасники».
 
Відповідно до пункту 16.2 указаної додаткової угоди №4  про внесення змін та доповнень до договору про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10 червня 2002 року, учасники, ураховуючи також залучену цією додатковою угодою Компанію Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB), домовились, що докладатимуть зусиль для вирішення всіх спорів та суперечностей між ними за цим договором або у зв`язку з ним шляхом переговорів і консультацій. У випадку, якщо учасники не зможуть досягти згоди шляхом переговорів та консультацій, вони домовились передавати будь-який спір, розбіжність або вимогу, що виникає з або пов`язана із цим договором або його порушенням, припиненням або чинністю на остаточний розгляд арбітражу відповідно до Регламенту Арбітражного Інституту Торгової Палати м. Стокгольма. Місцем арбітражу буде м. Стокгольм, Королівство Швеція. Кількість арбітрів дорівнює 3 (трьом). Арбітражний розгляд здійснюватиметься англійською мовою з синхронним перекладом українською мовою.
 
У зв`язку із виникненням спору АТ «Укргазвидобування» звернулося з позовом до Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) (Королівство Швеція) та ТОВ «Карпатигаз» до арбітражного суду Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма.
 
12 червня 2020 року у межах справи V2016/114 між АТ «Укргазвидобування» (Україна) (позивачем) та ТОВ «Карпатигаз» (Україна) і Компанією Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) (Королівство Швеція) Арбітражним інститутом Торгової палати м. Стокгольм у складі трьох арбітрів було прийнято Друге часткове остаточне рішення, яким, зокрема, було вирішено позивачу сплатити відповідачам 2 739 784, 53 євро, 344 415,38 шведських крон, 7 971,59 доларів США, 10 940,05 фунтів стерлінгів на покриття арбітражних витрат відповідачів у цьому арбітражному провадженні.
 
Друге часткове остаточне рішення Арбітражного суду набрало чинності з дати його винесення 12 червня 2020 року, є остаточним і підлягає виконанню. Невід`ємною частиною цього рішення є прийняті Арбітражним судом Виправлення від 18 серпня 2020 року, які також набрали чинності.
 
Мотивувальна частина
 
Згідно з частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
 
Відповідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на таке.
 
Відповідно до статті V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, статті 478 ЦПК України та статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.
 
Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.
 
Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.
 
Порядок розгляду і вирішення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначені в Главі 3 Розділу ІХ «Визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражів в Україні, надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів» ЦПК України.
 
Згідно зі статтею 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором; згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У разі якщо визнання та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.
 
За змістом статті 478 ЦПК України та статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо сторона, проти якої воно спрямоване, подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; ґ) або рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято. У визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути відмовлено, якщо суд визнає, що відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу або визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.
 
Тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні рішення міжнародного арбітражного суду покладається на сторону, яка заперечує проти заяви стягувача.
 
Необґрунтована відмова у наданні дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду є блокуванням такого рішення і матиме характер штучного нормативного бар`єра, який з точки зору міжнародного права є абсолютно недопустимим. Це блокування не тільки не відповідатиме цілям міжнародного арбітражу, але й буде порушувати законні права, які це арбітражне рішення може фактично надавати стягувачу в інших країнах.
 
Відмова у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання на території України арбітражного рішення порушуватиме частину першу статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становитиме втручання у право власності стягувача на присуджені грошові кошти (рішення у справі «Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 301-В ).
 
Установивши відсутність підстав для відмови у задоволенні заяви Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) про визнання і надання дозволу на виконання Другого часткового остаточного рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма від 12 червня 
2020 року, передбачених статтею V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, статтею 478 ЦПК Українита статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», Київський апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви.
 
При цьому суд першої інстанції правильно встановив, що не оспорюється й апелянтом, що Компанія Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) звернулась до суду із заявою визнання і надання дозволу на виконання рішення арбітражного суду у межах встановленого законом строку; заявником до заяви долучено документи згідно з переліком, передбаченим статтею 476 ЦПК України; на час звернення до суду із заявою Друге часткове остаточне рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма від 12 червня 2020 року вступило в законну силу, було остаточним для сторін та підлягало негайному виконанню; боржник був належним чином повідомлений про арбітражний розгляд; договір, який містив арбітражне застереження недійсним не визнавався, а рішення винесено арбітражним судом щодо спору, передбаченого арбітражною угодою.
 
Доводи апеляційної скарги АТ «Укргазвидобування» зводяться до того, що суд першої інстанції змінив резолютивну частину рішення арбітражного суду, видавши виконавчий лист про стягнення з АТ «Укргазвидобування» арбітражних витрат на користь Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB), тоді як за рішенням арбітражного суду ці витрати підлягають стягненню також і на користь ТОВ «Карпатигаз». 
Колегія суддів вважає вказані доводи апеляційної скарги необґрунтованими з огляду на таке.
 
Так, із тексту Другого часткового остаточного рішення, а саме пункту (vi) вбачається, що Арбітражний суд наказує: «Позивачу сплатити відповідачам 
2 739 784,53 євро, 344 415,38 шведських крон, 7 971,59 доларів США, 
10 940,05 фунтів стерлінгів на покриття арбітражних витрат відповідачів у цьому арбітражному провадженні». При цьому Арбітражним судом не указано кому конкретно із відповідачів та у яких розмірах щодо кожного з відповідачів зобов`язано позивача сплатити кошти. Не указано також, що арбітражні витрати підлягають сплаті позивачем на користь відповідачів порівну або у солідарному порядку.
 
Верховний Суд погоджується із висновками суду про те, що згадане рішення міжнародного арбітражного суду в частині стягнення з позивача понесених відповідачами арбітражних витрат підлягає примусовому виконанню, а саме шляхом видання виконавчого листа на примусове виконання тому із відповідачів, який ці витрати поніс. 
 
При цьому у суді першої інстанції представники ТОВ «Карпатигаз» усно та письмово неодноразово стверджували, що цим товариством не були понесені жодні арбітражні витрати, а усі арбітражні витрати були понесені лише заявником - Компанією Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB) (а. с. 231, 232 т. 2, а. с. 52-58 т. 3).
 
Суд першої інстанції роз`яснив ТОВ «Карпатигаз», що у разі визнання ним вказаних обставин, вони не підлягають доказуванню у силу вимог частини першої статті 82 ЦПК України.
 
Також Верховний Суд бере до уваги те, що ТОВ «Карпатигаз» у цьому провадженні не заперечував проти стягнення усіх арбітражних витрат саме на корить Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB), не оскаржував ухвалу про задоволення вимог Компанії та у відзиві на апеляційну скаргу заперечувало проти її задоволення і просило залишити без змін оскаржувану ухвалу суду першої інстанції (а. с. 97-101 т. 3). При цьому ТОВ «Карпатигаз» не зверталось до суду про визнання і надання дозволу на виконання Другого часткового остаточного рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма від 12 червня 
2020 року в частині стягнення арбітражних витрат на свою користь. Таку заяву подала лише Компанія Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB).
 
За таких обставин у суду немає підстав ставити під сумнів заяви 
ТОВ «Карпатигаз» про те, що товариство не понесло арбітражних витрат у цьому провадженні і рішення міжнародного комерційного арбітражу підлягає виконанню в частині стягнення арбітражних витрат саме на користь Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB), яка понесла ці витрати. 
 
Враховуючи наведене визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу в частині, що підлягає примусовому виконанні, а саме щодо стягнення з АТ «Укргазвидобування» як позивача у арбітражній справі на користь Компанії Місен Ентерпрайзіс АБ (Misen Enterprises AB), як відповідача у цій справі, арбітражних витрат, які ним були понесені самостійно, не є зміною чи переглядом змісту рішення арбітражу.
 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для її задоволення. 
 
Керуючись статтями 24, 268, 351, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укргазвидобування» залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 11 вересня 
2020 року - без змін.
 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
                                                                                                        
    О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара