ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року	Львів	Справа № 140/8162/20 пров. № А/857/3242/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                      Обрізка І.М., Іщук Л.П.,
з участю секретаря судових засідань                                Гром І.І.,                                                                                                                                   
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року у справі за його позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправним та скасування наказу,
суддя у І інстанції                                                            Волдінер Ф.А., 
час ухвалення рішення                                                   16 год 06 хв,
місце ухвалення рішення                                                  м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення                               09 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі – ЗМУ) від 27 травня 2020 року № 66/Д «Про накладення дисциплінарного стягнення стосовно ОСОБА_1 ».
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року у справі № 140/8162/20 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем при накладенні на позивача дисциплінарного стягнення були враховані та дотримані правові норми, які регламентують підстави та порядок притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, вид застосованого дисциплінарного стягнення та умови його застосування, а також дотримано гарантії прав позивача, як державного службовця, під час застосування уповноваженим суб`єктом дисциплінарного стягнення.
ОСОБА_1 у апеляційній скарзі просив скасувати рішення  суду першої інстанції та задовольнити його позов у повному обсязі. Свої апеляційні вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до наказу ЗМУ № 330/К від 09 січня 2020 року був призначений виконувачем обов`язків начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби ЗМУ    (далі – Луцький РВДВС) і одночасно виконував функціональні обов`язки як заступника, та і начальника відділу. 
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02 березня 2020 року №506/7 «Про проведення позапланової перевірки діяльності Управління забезпечення виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)» було проведено перевірку, за наслідками якого заступником начальника ЗМУ - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області ЗМУ внесено подання №6462/0/1-20/10-08 від 09 квітня 2020 року, у якому вказано  про виявлення порушень державними виконавцями Луцького РВДВС вимог Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року № 985, та зазначено на нездійснення позивачем належного контролю за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій підпорядкованими державними виконавцями.
Суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував того, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків до дисциплінарної відповідальності притягається той державний службовець, який безпосередньо вчинив таке порушення.
Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника державного виконавця, який вчинив дисциплінарний проступок, то на думку скаржника, притягнення його до відповідальності можливе за умови, що начальник вивчивши матеріали виконавчого провадження та не вжив належних заходів реагування при вчиненні підлеглим порушення. У спірній ситуації такі обставини відсутні.
Усі аргументи, мотиви і висновки, сформовані відповідачем у оскаржуваному наказі у частині вчинення дисциплінарного проступку є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а правова оцінка, надана судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, не ґрунтується на нормах матеріального права. 
Нереалізація керівником ВДВС своїх дискреційних повноважень щодо здійснення контрольних дій без чіткого встановлених строків вчинення останніх не може кваліфікуватися як порушення свого службового обов`язку таким керівником.
Аналіз статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень дозволяє дійти висновку, що в начальника відділу державної виконавчої служби є право з власної ініціативи перевіряти виконавчі провадження державних виконавців, які працюють в цьому відділі, однак він не має законодавчо закріпленого обов`язку перевірки кожного виконавчого документу, прийнятого державними виконавцями в певний строк.
За таких умов у його діях відсутній склад дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу». 
У відзиві на апеляційну скаргу ЗМУ підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Представник ЗМУ у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув та подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як свідчать матеріали справи та не заперечується її учасниками, наказом ЗМУ № 330/К від 09 січня 2020 року ОСОБА_1 був призначений виконувачем обов`язків начальника Луцького РВДВС.
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02 березня 2020 року №506/7 «Про проведення позапланової перевірки діяльності Управління забезпечення виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)» у період з 10 березня 2020 по 13 березня 2020 року було проведено перевірку, у межах якої здійснено перевірку Луцького РВДВС.
За наслідками вказаної перевірки заступником начальника ЗМУ внесено подання №6462/0/1-20/10-08 від 09 квітня 2020 року, у якому констатовано порушення державними виконавцями Луцького РВДВС вимог Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон 1404-VIII), Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі – Інструкція №512/5), Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року № 985 (далі – Порядок № 985). У зв`язку із цим вказано на неналежне дотримання позивачем підпункту 3 пункту 9 Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1183/5 від 20 квітня 2016 року   (далі – Положення № 1183/5) з огляду на нездійснення належного контролю за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій підпорядкованими державними виконавцями.
Одночасно запропоновано внести на розгляд Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ЗМУ (далі – Дисциплінарна комісія) питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
13 квітня 2020 року ЗМУ видало наказ №20/Д «Про дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 », яким Дисциплінарну комісію зобов`язано здійснити дисциплінарне провадження стосовно позивача.
12 травня 2020 року Дисциплінарна комісія сформулювала подання з висновком про наявність у діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу» (далі – Закон № 889-VIII), а саме неналежне виконання посадових обов`язків, та рекомендувала застосувати до нього дисциплінарне стягнення у виді догани.
Начальник ЗМУ 27 травня 2020 року видав наказ №66/Д «Про накладення дисциплінарного стягнення стосовно ОСОБА_1 », яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді догани за неналежне виконання посадових обов`язків.
ОСОБА_1 не погодився із притягненням до дисциплінарної відповідальності та оскаржив вказаний наказ ЗМУ до адміністративного суду, подавши позовну заяву, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як свідчать обставини справи, сторонами визнаються обставини, встановлені у ході проведеної перевірки Луцького РВДВС, що стали підставою для дисциплінарного провадження щодо позивача, і суть спору зводиться до правомірності накладення відповідачем на позивача дисциплінарного стягнення у виді догани за неналежне виконання посадових обов`язків. 
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням регламентовано приписами Закону № 889-VIII.
Частиною 1 статті 7 вказаного Закону встановлено, що державний службовець має право, зокрема, на повагу до своєї особистості, честі та гідності, справедливе і шанобливе ставлення з боку керівників, колег та інших осіб; чітке визначення посадових обов`язків; належні для роботи умови служби та їх матеріально-технічне забезпечення; просування по службі з урахуванням професійної компетентності та сумлінного виконання своїх посадових обов`язків; оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 889-VIII державний службовець зобов`язаний, серед іншого, дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.
Згідно із пунктом 9 Положення № 1183/5 начальник відділу, зобов`язаний: 
1) очолювати Відділ, здійснювати керівництво його діяльністю, організовувати роботу Відділу, представляти Відділ у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями та підзвітний перед начальником міжрегіонального управління юстиції та відповідним Управлінням за організацію та результати діяльності Відділу; 
2) забезпечувати виконання Відділом Конституції та законів України, указів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, заступників Міністра, директора Департаменту, наказів міжрегіонального управління юстиції, доручень начальника міжрегіонального управління юстиції; 
3) здійснювати контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями; 
4) вносити пропозиції щодо заохочення або порушення дисциплінарного провадження стосовно заступника начальника Відділу, державних виконавців та інших працівників Відділу; 
5) організовувати роботу зі службовими документами, здійснювати контроль за веденням номенклатурних справ Відділу відповідно до встановленого порядку та вимог законодавства з діловодства; 
6) забезпечувати і контролює дотримання працівниками Відділу виконавської та трудової дисципліни; 
7) організовувати розгляд звернень громадян та юридичних осіб з питань, пов`язаних з діяльністю Відділу, організовує перевірку викладених у них фактів, проводить особистий прийом громадян; 
8) виконувати рішення і здійснювати інші дії відповідно до  Закону України «Про виконавче провадження»; 
9) розподіляти обов`язки між працівниками Відділу, розробляє проекти їх посадових інструкцій; 
10) розглядати скарги на дії (бездіяльність) державних виконавців; 11) за наявності підстав відповідно до вимог законодавства погоджувати заяви державних виконавців про виплату винагороди; 
12) здійснювати інші повноваження відповідно до законодавства.
У відповідності до Положення № 1183/5 аналогічні посадові обов`язки начальника  Луцького РВДВС зазначені у пункті 9 Положення про Луцький районний відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), затвердженого наказом ЗМУ від 27 грудня 2019 року №109/к.
Приписами частини 1 статті 64 Закону № 889-VIII передбачено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно із частиною 1 статті 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 65 Закону № 889-VIII дисциплінарним проступком є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.
Положеннями частини 1 статті 66 вказаного Закону встановлено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:
1) зауваження;
2) догана;
3) попередження про неповну службову відповідність;
4) звільнення з посади державної служби.
У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану (частина 3 статті 66 Закону № 889-VIII).
Частиною 1 статті 67 Закону № 889-VIII передбачено, що дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Оспорюваним наказом ЗМУ 27 травня 2020 року №66/Д на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення  у виді догани саме за неналежне виконання посадових обов`язків.
За правилами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи наказ ЗМУ 27 травня 2020 року №66/Д з точки зору відповідності вимогам частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 1 статті 67 Закону № 889-VIII, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 був призначений виконувачем обов`язків начальника Луцького РВДВС наказом ЗМУ № 330/К від 09 січня 2020 року. При цьому перевірка діяльності Луцького РВДВС була проведена на виконання наказу Міністерства юстиції України від 02 березня 2020 року №506/7 «Про проведення позапланової перевірки діяльності Управління забезпечення виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)» у період з 10 березня 2020 по 13 березня 2020 року, тобто через два місяці після призначення позивача на вказану посаду.
Частиною 3 статті 74 Закону1404-VIII встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
Окрім того, Порядок проведення перевірок законності виконавчого провадження регламентовано Розділом XII Інструкції №512/5.
Пунктом 1 Розділу XII Інструкції №512/5 встановлено, що перевірити законність виконавчого провадження мають право:
директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділі примусового виконання рішень в районі міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві, відділах примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень, відділах державної виконавчої служби;
начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі;
начальник управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень в районі міста Києва цього управління;
начальник відділу примусового виконання рішень в районі міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі;
начальник управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень цього управління та відділах державної виконавчої служби, що йому підпорядковані;
начальник відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі;
начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.
Відповідно до пункту 2 Розділу XII Інструкції №512/5 посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.
Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому, пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), а посадові особи, зазначені в абзацах другому, четвертому та шостому  пункту 1 цього розділу, - за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Доручення керівника вищого органу державної виконавчої служби про проведення перевірки законності виконавчого провадження надається в письмовій формі.
Відтак, апеляційний суд погоджується із твердженням скаржника про те, що виходячи із приписів статті 74 Закону №1404-VІII та розділу XII Інструкції №521/5 перевірка законності виконавчого провадження начальником відділу державної виконавчої служби можлива у трьох випадках:
з власної ініціативи;
за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби;
за скаргою стягувала та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника).
Разом із тим, як незаперечується представником відповідача, за спірний період обіймання ОСОБА_1 посади виконувача обов`язків Луцького РВДВС письмові доручення керівника вищого органу державної виконавчої служби та скарги учасників виконавчих проваджень, які б обумовлювали обов`язок позивача здійснити перевірку законності певного виконавчого провадження, були відсутні. 
Щодо проведення ОСОБА_1 перевірки виконавчих проваджень за власною ініціативою, апеляційний суд звертає увагу на нетривалий (два місяці) час перебування позивача на посаді виконувача обов`язків начальника Луцького РВДВС на момент проведення перевірки, одночасне виконання ним обов`язків ще і заступника начальника Луцького РВДВС, а також перебування у його особистому провадженні виконавчих проваджень, що не заперечується відповідачем.
З урахуванням наведеного, на переконання апеляційного суду, висновки Дисциплінарної комісії, з якими погодився відповідач під час прийняття оскаржуваного наказу від 27 травня 2020 року №66/Д, про необхідність накладення на позивача дисциплінарного стягнення саме у виді догани не відповідають вимогам частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо прийняття суб`єктом владних повноважень рішення з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). 
Окрім того, апеляційний суд наголошує на тому, що приписами частина 3 статті 66 Закону № 889-VIII передбачено право суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язок застосування дисциплінарного стягнення у виді догани у разі допущення державним службовцем дисциплінарного проступку, передбаченого, зокрема, пунктом 5 частини 2 статті 65 цього Закону. 
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Підсумовуючи викладене, на переконання апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкової відмови у задоволенні позову. Відтак, оскаржуване судове рішення слід скасувати за позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
На підставі приписів частин 1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ЗМУ на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції судовий збір у сумі 2102,80 грн.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року у справі № 140/8162/20 та позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 27 травня 2020 року № 66/Д «Про накладення дисциплінарного стягнення стосовно ОСОБА_1 ».
Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн 80 коп за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (код ЄДРПОУ 43317547, 79000, Львівська область,  м. Львів, вул. М.Шашкевича,1).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Л. П. Іщук  	
Постанова у повному обсязі складена 18 березня 2021 року.