ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року 
м. Черкаси   

Справа № 694/1398/20		
Провадження № 22-ц/821/410/21		
категорія: 304090300 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Єльцова В.О. 
суддів: Бородійчук В.Г., Нерушак Л.В.

учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»
відповідач:  ОСОБА_1 

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» Крилової О.Л. на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2020 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и в :
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд: стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 32571 гривня 98 копійок (тридцять дві тисячі п`ятсот сімдесят одна гривня, дев`яносто вісім копійок) за кредитним договором № б/н від 18.02.2014 та судові витрати у розмірі 2102.00 (дві тисячі сто дві ) гривні судового збору.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000.00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.
Відповідно до рахунку заборгованості, наданого банком, заборгованість за кредитом відповідача станом на 17.09.2020 року становить 32571,98 гривень, яка складається з наступного: 23188,14 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 23188,14 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 9383,84 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України; 0,00 грн. – нарахована пеня; 0,00 грн. – нарахована комісія;

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.12.2020 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_1 отримав кредит. На підтвердження вказаних обставин позивач надав анкету – заяву від 18.02.2014, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», без підписів сторін та реквізитів документу, розрахунок заборгованості, та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, без реквізитів, та дати прийняття, та без підпису сторін. 
Окрім цього, як слідує з матеріалів справи безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18.02.2014 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Зазначені АТ КБ «Приватбанк» обставини не є підставою для задоволення позову в повному об`ємі, оскільки у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредиту .
Крім того, як видно із наданого розрахунку, у відповідача відсутня заборгованість за поточним тілом кредиту, та за нарахованими відсотками.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

       Не погоджуючись з рішенням 1 інстанції представник АТ КБ «Приватбанк» Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованим, а тому просить скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, який позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» Крилова О.Л.   посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що безпідставним є фактичне звільнення боржника від сплати заборгованості судовим рішенням, з урахуванням того, що відповідачем заборгованість не оспорювалась та не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним.
Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.
Крім цього, відповідач звертався до Банку з метою пере випуску картки.
Стверджує, що розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви у цілковитій відповідності відображає рух коштів за карткою, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. А розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості, в тому числі і за тілом простроченого кредиту.
Зазначає, що із виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, розраховувався карткою, частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12р. №578/5.
У постанові НБУ №705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань».
Таким чином, виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

29 січня 2021 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника АТ КБ «Приватбанк» Крилової О.Л. на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2020 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 січня 2021 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єльцов В.О., судді Бородійчук В.Г., Нерушак Л.В.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні.
         
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000.00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.
У заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовому вигляді, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Відповідно до рахунку заборгованості, наданого банком, заборгованість за кредитом відповідача станом на 17.09.2020 року становить 32571,98 гривень, яка складається з наступного: 23188,14 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 23188,14 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 9383,84 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України; 0,00 грн. – нарахована пеня; 0,00 грн. – нарахована комісія;

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга представника АТ КБ «Приватбанк» Крилової О.Л. підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції не відповідає.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000.00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.
У заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовому вигляді, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Відповідно до рахунку заборгованості, наданого банком, заборгованість за кредитом відповідача станом на 17.09.2020 року становить 32571,98 гривень, яка складається з наступного: 23188,14 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 23188,14 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 9383,84 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України; 0,00 грн. – нарахована пеня; 0,00 грн. – нарахована комісія;
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в зв`язку з тим, що звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_1 отримав кредит. На підтвердження вказаних обставин позивач надав анкету – заяву від 18.02.2014, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», без підписів сторін та реквізитів документу, розрахунок заборгованості, та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, без реквізитів, та дати прийняття, та без підпису сторін. 
Окрім цього, як слідує з матеріалів справи безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18.02.2014 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Зазначені АТ КБ «Приватбанк» обставини не є підставою для задоволення позову в повному об`ємі, оскільки у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредиту .
Крім того, як видно із наданого розрахунку, у відповідача відсутня заборгованість за поточним тілом кредиту, та за нарахованими відсотками.
Колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції, оскільки судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.
Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками.
Як вбачається з наявного у справі розрахунку заборгованості, її облік банком здійснювався шляхом окремого обліку заборгованості за тілом кредиту (тіло кредиту прострочене на звітну дату) – 23188,14 грн.
Із виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, розраховувався карточкою, частково погашав заборгованість та знову користувався кредитними коштами.
Таким чином, виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустими доказами.
Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.
Враховуючи положення ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, 1049 ЦК України, та встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув і не спростував розрахунок заборгованості у цій частині, суд 1 інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні заборгованості за тілом кредиту.
Таким чином, вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 23188,14грн. підлягають до задоволення.
Щодо заборгованості за простроченими відсотками, то колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що у анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 не визначена процентна ставка та строк повернення кредиту (користування ним), строк дії кредитної картки, при цьому в анкеті-заяві міститься дата її складення 18 лютого 2014 року (а.с. 16).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Договором, посилався на витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Наявний в матеріалах справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», не містить підписів як позивача так і відповідача, та дати його складання (а.с. 17).
Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і Правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 18 лютого 2014 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. 
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131цс19) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Таким чином, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10 листопада 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України та відсутності правових підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9383,84грн.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Частинам 1, 2, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Тому, з урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, з врахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що обгрунтування вимог апеляційної скарги є частково доведеними і дають підстави для скасування судового рішення з постановленням нового висновку суду про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд,- 

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу   представника АТ КБ «Приватбанк» Крилової О.Л. - задовольнити частково.
Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2020 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 18 лютого 2014 року, а саме заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 23188,14 грн.
В іншій частині позову Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» відмовити.
Стягнути з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 1471,41грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2207,10 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього 3678,51 грн. судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Головуючий         В.О. Єльцов

Судді В.Г. Бородійчук                 

Л.В. Нерушак