Справа № 442/5054/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П. 
Провадження № 22-ц/811/2624/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:114

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
               22 грудня 2020 року                                          м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Жукровської Х.І., 
з участю: представника  ОСОБА_1 – 
ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 – 
ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа – ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису, 
                  в с т а н о в и л а:
12.08.2020 ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, просила вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , а саме: заборонити йому перебувати в місці їхнього спільного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ; усунути їй перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме: будинком, що по АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 02.12.2019 року ОСОБА_1 , з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі та має двох дітей, вчинив конфлікт, почав виганяти її з будинку, в якому вони проживають, висловлювався на її адресу нецензурними словами, погрожував застосувати фізичне насильство з використанням вогнепальної зброї щодо неї та її батьків.
У зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_1 , вона звернулась у Дрогобицький ВП ГУНП у Львівській області, яким за результатами розгляду її звернення, внаслідок проведеної перевірки по даному факту, із ОСОБА_1 проведено бесіду профілактичного характеру з метою недопущення вчинення ним кримінальних та адміністративних правопорушень у майбутньому.
Крім того, після розпочатого судового процесу у справі №442/8695/19 про розірвання шлюбу та поділ майна, яка знаходиться у провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ОСОБА_1 почав створювати їй неможливі умови для проживання, закриває гараж та спальню, неодноразово застосовував фізичне насильство, а останнє побиття сталось в ніч з 28 на 29 липня 2020 року, внаслідок чого вона отримала струс мозку.
Відомості про вичинене щодо неї ОСОБА_1 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, за її заявою від 29.07.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження: 12020145110000085.
У межах даного кримінального провадження було проведено судову експертизу, за висновком якої у неї виявлено тілесне ушкодження – закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу мозку, з віднесенням його до легкого тілесного ушкодження, що викликало короткочасний розлад здоров`я.
Зазначає, що неадекватність та непередбачуваність дій чоловіка зробили її життя нестерпним, вона побоюється за себе, дітей та людей, що його оточують.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2020 року видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 місяців, з покладанням на нього наступного обов`язку: усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме: будинком, що по АДРЕСА_1 , шляхом надання безперешкодного доступу ОСОБА_1 – ОСОБА_3 до такого будинку.
Рішення суду оскаржив заінтересована особа ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити заявниці у видачі обмежувального припису.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що звернення із заявами до поліції, профілактичні бесіди, наявність зареєстрованого кримінального провадження за фактом заподіяння тілесних ушкоджень, у якому ще не прийнято жодного процесуального рішення, не свідчить про наявність правових підстав для видачі обмежувального припису. 
Зазначає, що будинок, в якому проживає заявник, є його приватною власністю, а заяви ОСОБА_3 вважає голослівними та непідтвердженими належними доказами.
Представником заявника ОСОБА_3 – адвокатом Бердар С.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує вимоги та доводи апелянта, наголошуючи, що факти вчинення домашнього насильства по відношенню до заявника продовжуються, не зважаючи на оскаржуваний апелянтом обмежувальний припис.
Посилаючись на судову практику Верховного Суду, зазначає, що сам факт непритягнення кривдника до відповідальності (адміністративної чи кримінальної) не може бути підставою для відмови у видачі обмежувального припису.
Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони заявника, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявник обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1 - 350-8 Цивільного процесуального кодексу (далі – ЦПК) України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, набрали чинність 07 січня 2018 року.
Розділ IV глави 13 ЦПК України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,  обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").
Поряд з цим, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.
Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
З матеріалів справи встановлено, що заява про видачу обмежувального припису підписана заявником ОСОБА_3 (а.с.1-6).
Заінтересована особа ОСОБА_1 є чоловіком заявника ОСОБА_3 , які з 02.02.1993 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та проживають спільно в житловому будинку по АДРЕСА_1 , який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 (а.с.11, 15, 32). 
Факти звернення заявника щодо вчинення ОСОБА_1 відносно неї домашнього насильства, про які описує заявник у своїй заяві, підтверджені документально (а.с.9-10, 12-14, 17). 
Так, зокрема, із листа Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області від 26.12.2019 року, адресованого ОСОБА_3 (а.с.9), встановлено, що вона зверталась із заявами до Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області за №13518 від 02.12.2019 року та №13888 від 12.12.2019 року. В ході перевірки по даному факту із ОСОБА_1 проведено бесіду профілактичного характеру з метою недопущення вчинення ним кримінальних та адміністративних правопорушень у майбутньому. 
Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 12020145110000085, дата реєстрації 29.07.2020 року о 09:36:29 (а.с.12), 29.07.2020 року від ОСОБА_3 надійшло повідомлення про те, що її чоловік ОСОБА_1 за місцем їхнього проживання, що по АДРЕСА_1 вчинив з нею словесний конфлікт, під час якого умисно заподіяв їй тілесні ушкодження.
Згідно з висновком експертизи №317 від 29.07.2020 року, проведеної у названому вище кримінальному провадженні, у ОСОБА_3 виявлено тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. 
Доказів на спростування наведених заявником обставин, в тому числі й звернень в правоохоронні органи, ОСОБА_1 не надано.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із загальною оцінкою судом першої інстанції правовідносин, які склалися між сторонами, висновки суду підтверджені доказами, яким суд надав належну правову оцінку і дійшов правильного висновку про їх достатність для застосування до ОСОБА_1 обмежувального припису з огляду на наявність ризиків вчинення домашнього насильства у майбутньому, суд дотримався норм закону при обранні заходу тимчасового обмеження, яким не порушено права апелянта щодо користування належним йому майном, доводи апеляційної скарги не дають підстав для інших висновків по суті вирішення даного питання, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 04 січня 2021 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М.
Судді:                                                                 Копняк С.М.
                                                                Ніткевич А.В.