Єдиний унікальний номер 243/9413/20 
Номер провадження 22-ц/804/604/21        

ПОСТАНОВА
                                                         ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

         10 березня 2021 року
         Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - судді Мірути О.А.,
суддів: Халаджи О.В., Хейло Я.В.,
за участю секретаря судового засідання  Цимбала Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області цивільну справу № 243/9413/20  за позовом ОСОБА_1 до Слов`янської міської ради Донецької області про встановлення факту проживання однією сім`єю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2020 року (суддя Хаустова Т.А.), ухваленого в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 08 грудня 2020 року,

                                             В С Т А Н О В И В:

       КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Слов`янської міської ради Донецької області про встановлення факту проживання однією сім`єю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , з яким вона мешкала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2008 року по день його смерті. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_2 вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, де їй було роз`яснено, що вона повинна в судовому порядку встановити факт проживання однією сім`єю не менше ніж 5 років зі спадкодавцем. 
Зазначає, що вона мешкала разом з померлим ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 2008 року однією сім`єю, більше ніж 5 років за адресою: АДРЕСА_1 , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, сплачували комунальні платежі, робили в будинку поточний ремонт. Встановлення факту проживання однією сім`єю їй необхідно для отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом.
Просить суд встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, що залишилася після його смерті.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

       Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено з тих підстав, що позивач ОСОБА_1 не довела обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та не надала належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт її постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, зокрема, що вони були зі спадкодавцем пов`язані спільним бюджетом, побутом, що вони мали взаємні права та обов`язки, спільно несли витрати по утриманню майна, покупок речей домашнього вжитку, виклику лікаря, відсутні листи чи будь-яка кореспонденція, як доказ вищевказаного.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та є необґрунтованими.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що головним документом, який підтверджує факт сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є Акт про фактичне проживання складений керівником комітету мікрорайону «Словважмаш» 20.10.2020 року № 278, оскільки, згідно вказаного акту, сусіди позивача підтвердили факт сумісного проживання позивача з ОСОБА_2 , а також зазначений факт підтвердила у судовому засіданні її донька ОСОБА_5 

        УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Керанчук В.Б. доводи апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення судового засідання або будь яких клопотань на адресу суду не надходило.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що з Акту про фактичне проживання № 278 від 20 жовтня 2020 року, виданого керівником комітету мікрорайону «Словважмаш» Кругловою О.С., вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з липня 2008 року проживала та вела спільне господарство з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , займалася його похованням (а. с. 9). 
        Згідно інформації Слов`янського міського Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Харків)  від 21.11.2020 року, на підставі відомостей паперового носія актового запису про розірвання шлюбу № 470, складеного 09.11.2004 року сформований актовий запис про розірвання шлюбу № 00028625624 на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а. с. 35).
Згідно Свідоцтва про смерть, виданого 27 січня 2020 року Слов`янським міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Слов`янську Донецької області, про що 27 січня 2020 року зроблено відповідний Актовий запис № 177 (а.с. 8).
Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона є донькою позивача ОСОБА_1 , відносини між нею та її мамою гарні. Її мама – ОСОБА_1 з 2008 року мешкала разом з ОСОБА_2 , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та допомагали один одному по господарству. У 2008 році вони тримали кролів, разом здійснювали закупівлю овочів. Разом вони мешкали до смерті ОСОБА_2 , тобто до кінця січня місяця 2020 року, а потім мама за свої власні кошти його поховала.

          ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга ОСОБА_1   не підлягає задоволенню.

        МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

  Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону судове рішення відповідає у повній мірі. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять фактичних даних, які б підтверджували факт проживання ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_2 однією сім`єю. Заявником не розкрито суть взаємостосунків між нею та спадкодавцем, в тому числі, чи мали вони взаємні права та обов`язки, в чому вони полягали, чи піклувалися вони один про одного та в чому це виявлялося, чи мали вони спільні заощадження, спільний бюджет і з чого він складався, чи здійснювали вони спільні витрати, покупки та інше.
        У відповідності до ст. 81 ЦПК України, позивачем ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог не було надано жодних переконливих доказів, а саме: не заявлено жодного свідка, які зазначені в Акті про фактичне проживання та які б могли підтвердити факт сумісного проживання не менше як п`ять років ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_2 , не надано жодної фотокартки, які б підтверджували факт сумісного проживання, не надано жодного доказу, що вони мали сумісний бюджет та вели спільне господарство, робили ремонт у будинку, тощо.
Суд, першої інстанції не прийняв до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 , яка є дочкою позивача ОСОБА_1 , та є зацікавленою особою в результатах розгляду справи та яка вказала, що її мати проживала з покійним ОСОБА_2 з 2008 року по день його смерті в жилому будинку, приналежному ОСОБА_2 , оскільки такі пояснення спростовуються Актом про фактичне проживання №278 від 20 жовтня 2020 року, який був наданий в якості доказу позивачем.
Вказавши, що в наданому позивачем Акті про фактичне проживання № 278 від 20 жовтня 2020 року, виданому керівником комітету мікрорайону «Словважмаш» ОСОБА_7 , зазначено, що ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_2 ( належний позивачу жилий будинок), що спростовує пояснення позивача ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_5 , надані в судовому засіданні, в тій частині, що ОСОБА_1 проживала з померлим ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 2008 року, більше ніж 5 років однією сім`єю в приналежному ОСОБА_2 будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними, виходячи з наступного. 
             Частиною першою статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
   Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
    У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
     Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
           Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до пункту 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.
            Таким чином, доказуванню підлягає факт проживання жінки/чоловіка разом з померлим однією сім`єю, їх пов`язаність спільним побутом, взаємними правами та обов`язками.
Отже, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема: показання свідків; ділова та особиста переписка; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, довідки житлово-експлуатаційних організацій, органів місцевого самоврядування про спільне проживання та ведення господарства тощо.
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц, провадження № 61-12879св20; від 18.03.2020 року у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18; від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17, провадження № 61-1623св19.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
            Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
            На підтвердження своїх доводів позивач ОСОБА_1 надала суду акт про фактичне проживання від 20 жовтня 2020 року, виданий керівником комітету мікрорайону «Словважмаш» Кругловою О.С. та за її клопотанням була допитана в судовому засіданні в якості свідка донька позивачки ОСОБА_5 , яким суд першої інстанції надав належну оцінку.
           Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанцій, що надані ОСОБА_1 докази на підтвердження їх сумісного проживання з ОСОБА_2 протягом останніх 5 років до моменту його смерті не є достатніми для встановлення факту спільного проживання відповідних осіб однією сім`єю, оскільки позивачкою не надано доказів їх пов`язаності спільним побутом, взаємними правами та обов`язками, тощо, а  наданий ОСОБА_1 акт про фактичне проживання від 20 жовтня 2020 року, виданий керівником комітету мікрорайону «Словважмаш» Кругловою О.С. та пояснення доньки позивачки ОСОБА_5 не можуть бути безперечною підставою для встановлення факту спільного проживання відповідних осіб однією сім`єю.
            Інших підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю, заявник не зазначила та інших доказів суду не надала.  
Товарний чек на проведення поховання, доданий ОСОБА_1 до апеляційної скарги, не був досліджений судом першої інстанції, але не спростовує висновків суду першої інстанції про недоведеність позивачкою факт проживання однією сім`єю з останні 5 років, оскільки не може вважатися доказом факту проживання її та померлого ОСОБА_2   однією сім`єю останні 5 років.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які ними правильно застосовані.
Доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовом ОСОБА_1 , відповідні їм правовідносини, поясненням позивача, показанням свідка та наданим доказам дав належну оцінку, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю є правильним та відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам закону.
Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.
              Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.  
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

       ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

   Суд першої інстанції надав належну оцінку обставинам та доказам у справі.  Апеляційний суд не знаходить підстав для їх переоцінки.
У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2020 року.
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування або зміни рішення суду.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати апелянтів, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції не підлягають компенсації.

            Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2020 року залишити без змін.
        Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя:      О.А. Мірута 

Судді:                   О.В. Халаджи 

           Я.В. Хейло 

Повне судове рішення складено   10.03.2021 року

            Головуючий суддя: