ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

03 березня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 741/1122/20
Головуючий у першій інстанції - Гридасова А. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/98/21

                ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                    головуючого  судді - Губар В.С.,
                    суддів - Онищенко О.І., Харечко Л.К. 

Позивач  - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
Відповідач - ОСОБА_1 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення судового рішення - м. Носівка Чернігівської області 
дата складання повного тексту судового рішення - не зазначена

                                           УСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення  заборгованості у розмірі 21016,86 грн. за кредитним договором № б/н від 20.08.2013 року.
Позовна заява  мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 20 серпня 2013 року. 
Посилається, що підписуючи заяву відповідач погодився, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Тому вважає, що підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст.634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору.
Вказує, що ОСОБА_1 за його бажанням відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та який було збільшено до 10500 грн. Зміна кредитного ліміту визначена п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, а пунктами 1.1.3.2.3 передбачена можливість зміни Тарифів.
Також в позові зазначається, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 23 липня  2020 року становить 21016 грн 86 коп. і складається з наступного: 15078 грн. 50 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5938 грн.  36 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Заочним рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що  відповідно до підписаної анкети-заяви відповідач ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, їх зміст розуміє, та їх положень зобов`язується неухильно дотримуватися. Позичальник підтвердив, що в подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті банку. Підписавши анкету-заяву відповідач погодився з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком.
В обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду заявник посилається на те, що відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами, а також продовжуючи користуватися коштами автоматично приєднувався до нових редакцій тих Умов та правил, а також Тарифів.
Вказує, що позичальник користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснював частково погашення заборгованості по кредитному договору, чим висловив свою згоду з формою договору  та його умовами.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, Банк посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.03.2018 року  у справі № 441/569/17, від т07.03.2018 року у справі № 755/2720/16 та висновок Верховного Суду у справі № 755/7704/15-ц.

У встановлений судом строк  ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
  За правилами  ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1,2 ст. 367 ЦК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються  фактів, на які учасники  справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Пунктом 3  статті 376 ЦПК України  передбачено,  що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення  у відповідній частині або  зміни судового рішення  є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. 
Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції  виходив з того, що підписана відповідачем анкета-заява не підтверджує наявність між сторонами кредитних відносин та наявності заборгованості, оскільки наявна в матеріалах справи анкета-заява підписана відповідачем 20.08.2012 року, а в позові Банк просить стягнути заборгованість на підставі кредитного договору від 20.08.2013 року.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, враховуючи наступне.
20.08.2012 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 25).
Згідно з інформацією, викладеною у вказаній заяві, відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився та згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді, зобов`яується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.
Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) старт карткового рахунку № НОМЕР_1 - 20.08.2012 року, 11.12.2013 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 0 грн, 27.12.2013 року - збільшено до 800 грн; 16.07.2015 року - зменшено до 670 грн; 22.07.2015 року - зменшено до 610 грн; 17.08.2015 року - зменшено до 610 грн, 17.08.2015 року - зменшено до 560 грн., 04.09.2015 року - зменшено до 450 грн., 20.01.2016 року - збільшено до 7550 грн., 21.01.2016 року - збільшено до 8000 грн, 31.01.2017 року - збільшено до 10500 грн, 13.05.2019 року  - зменшено до 0 грн (а.с. 23).
Згідно довідки банку (а.с. 24) ОСОБА_1 були видані кредитні картки: 20.08.2012 року - № НОМЕР_1 зі строком дії до 06/26, 20.05.2017 року - № НОМЕР_2 зі строком дії до 05/21, 22.08.2017 року - № НОМЕР_2 зі строком дії до 05/21.
Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав, надавши відповідачу картку з установленим лімітом кредитної лінії.
Апеляційним судом встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами, про що достовірно  свідчать банківські виписки по рахунках ОСОБА_1   (а.с. 17-22). Свої зобов`язання щодо  своєчасного повернення  кредиту відповідач не виконував, у зв`язку чим згідно наведеного Банком у позові та доданого до позовної заяви розрахунку розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 23.07.2020 року становить 21016,86 грн., та складається з заборгованості за тілом кредиту - 15078,50 грн в т.ч. 0,00грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 15078,50 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 5938,36 грн - заборгованість за простроченими відсотками  (а.с. 8-16).
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає доведеною наявність між сторонами  цивільно-правових договірних правовідносин за кредитним договором,  внаслідок чого відповідач зобов`язаний повернути позивачеві  надані йому банком кредитні кошти.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В даній заяві відповідачем заповнено розділи щодо його паспортних даних, місця проживання, сімейного стану, освіти, роду занять (а.с. 25). Разом з тим, в підписаній анкеті-заяві не зазначено бажаного розміру кредитного ліміту за карткою, процентної ставки (типу, розміру тощо), умов про встановлення відповідальності за порушення зобов`язань за кредитним договором, тобто не міститься жодних відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору саме на тих умовах, що заявлені позивачем.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проаналізувавши наведені норми та обставини справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту.
На переконання апеляційного суду, доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Враховуючи викладене, надана позивачем виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 , на переконання апеляційного суду, є належним і допустимим документальним доказом наявної заборгованості відповідача за тілом кредиту, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення такої заборгованості, є хибним.  
Отже, за умови доведеності факту існування між сторонами грошового зобов`язання, воно має виконуватись належним чином обома сторонами, тому ОСОБА_1 повинен сплатити позивачу суму заборгованості за тілом кредиту, що було залишено поза увагою районним судом.
Вирішуючи питання про правомірність заявленої вимоги банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами, апеляційний суд враховує наступне.
Пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, банк просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 20.08.2012 року, банк надав як невід`ємні частини спірного договору: Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де визначені умови щодо кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» (а.с. 26), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 27-60), які відповідачем не підписані.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD») та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на банківському сайті privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентні ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші положення та умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначених в цих документах розмірах і порядку нарахування.
Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
На думку колегії суддів апеляційного суду, у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин (20 серпня 2012 року) і до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16 вересня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без належних підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані боржником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві  ОСОБА_1 , яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття боржником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19).
'Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зважаючи на наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, апеляційний суд під час вирішення спору враховує наведений висновок суду касаційної інстанції.
З урахуванням викладеного, наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті www.privatbank.ua, які наявні в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 серпня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, у зв`язку з чим апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» належить задовольнити частково. У той же час, заявлені АТ КБ «ПриватБанк» вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом  не підтверджені належними доказами і є безпідставними, у зв`язку з чим у задоволенні цих вимог банку  належить відмовити.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційний суд скасовує в частині рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових, понесених позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1507,34 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2261,96 грн - за розгляд справи судом апеляційної інстанції.      

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»  задовольнити частково.
Заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 27 жовтня  2020  року скасувати.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ЄДРПОУ 14360570) 15078 грн. 50 коп. заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 20 серпня 2012  року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1507 грн. 34 коп. у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2261 грн. 96 коп. - за розгляд справи судом апеляційної інстанції.      
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                  Судді: