ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 лютого 2021 року           справа №200/6657/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Геращенка І.В., Міронової Г.М., секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Гетьманенко О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 р. у справі № 200/6657/20-а (головуючий І інстанції Зеленов А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів та моральної шкоди,-

                                                             ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області, в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення за результатами розгляду питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням службових обов`язків ОГП в органах внутрішніх справ;
-визнати протиправною бездіяльність керівництва ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецької області та управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління національної поліції щодо неприйняття рішення за результатами підготовки матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням службових обов`язків ОГП в органах внутрішніх справ;
-зобов`язати керівництво ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області та управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління національної поліції підготувати матеріали про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за заявою від 19 лютого 2020 року у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ у розмірі 200- кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 22 березня 2019 року (200 х 1 921грн.) = 384 200 грн. та направити їх до МВС України;
-зобов`язати МВС України підготувати висновок та прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за заявою від 19 лютого 2020 року у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 22 березня 2019 року (200 х 1 921грн.) = 384200 грн.
-стягнути з Міністерства внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 384200 грн. одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності пов`язаної з виконанням службових обов`язків ОГП в органах внутрішніх справ
-стягнути з МВС України та ГУМВС України в Донецької області на користь ОСОБА_1 15 000грн відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірним рішеннями органу чи посадової особи при розгляді його заяви від 19 лютого 2020 року та порушенням строку її розгляду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись з судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем до Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області, було надано всі необхідні документи, які є підставою для призначення грошової допомоги. Вичерпний перелік випадків, коли може бути відмовлено в призначенні грошової допомоги, визначено п.14 Порядку №850, які в даному спорі відсутні. Судом не враховано, що акт розслідування нещасного випадку не було надано у зв`язку із його не надання позивачу суб`єктом владних повноважень через знаходження його в архіві на непідконтрольній території. Документи які мали інформацію щодо виплачених позивачу страхову суму за даними НАСК «Оранта» не зберіглись, та їх надати немає можливості.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, пенсіонером органів МВС (том 1 а.с.12-13,14,15).
Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ в період з 01 лютого 1980 року до 21 квітня 1998 року. Остання посада - начальник відділення Андріївського СВМ Слов`янського РВ ГУМВС України в Донецькій області».
Відповідно до довідки МСЕ №118479, 18 серпня 1998 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку із травмою пов`язаною з виконанням службових обов`язків (том 1 а.с.19).
22 березня 2019 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, у зв`язку із травмою пов`язаною з виконанням службових обов`язків, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААБ №054412 (том 1 а.с.20).
19 березня 2020 року позивач звернувся до УФЗБО ГУНП в Донецькій області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги в зв`язку зі зміною групи інвалідності з третьої на другу.
Листом ліквідаційної комісії ГУМВС України в Донецькій області від 26 лютого 2020 року№122 лк позивачеві було повернуто матеріали на призначення одноразової грошової допомоги із зазначенням причини неможливості прийняття рішення, а саме - проходження повторного огляду після первинного огляду МСЕК строком більше, аніж 2 роки.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачу не було виплачено страхову суму, у зв`язку з чим у нього відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги. Позивачем не додано до заяви про виплату одноразової грошової допомоги копії акта розслідування нещасного випадку, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС, що є обов`язковою умовою при отриманні одноразової грошової допомоги відповідно до п. 7 Порядку №850. Висновок службового розслідування не є документом, який свідчить про підстави виплати страхової суми, а відтак і відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції Українив органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Матеріали справи свідчать, що позивач з лютого 1980 по квітень 1991 року проходив службу в органах внутрішніх справ, що свідчить про те, що позивач не проходив службу в органах Національні поліції.
07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII.
До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» № 565-XII (далі - Закон №565-XII) та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.
Згідно з пунктом 5 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».
Разом з тим, за змістом пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.
Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію",відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено у цій справі на МВС України.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справах № 808/1866/16 та № 806/845/16, від 18 жовтня у справі № 369/13187/17, від 27 березня 2020 року у справі № 804/3064/17, від 30 березня 2020 року у справі № 711/493/17, від 15 квітня 2020 року у справі №806/3247/18.
Відповідно до статті 23 Закону № 565-XII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На виконання вимог зазначеної статті, постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).
За положенням пункту 6 Положення, члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається грошова допомога, подають за останнім місцем проходження служби працівником міліції заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання грошової допомоги, а в разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату грошової допомоги за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов.
Пунктом 7 Порядку № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
За пунктом 8 Порядку, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.
Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 Порядку).
Отже, працівник міліції, який проходить службу в органах внутрішніх справ, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію",  виплата якої здійснюється відповідним підрозділом органу внутрішніх справ за останнім місцем служби працівника міліції на підставі Порядку №850. 
Таким чином, висновок щодо виплати грошової допомоги позивачу зобов`язаний скласти орган внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу позивач, як працівник міліції, тобто ГУМВС України в Донецькій області (ліквідаційна комісія). 
Зазначене свідчить про відсутність підстав для задоволення позову до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яке у даному випадку є неналежним відповідачем, оскільки його дії та рішення не порушують права позивача у даних правовідносинах.
Тобто, належним органом, до компетенції якого належить вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги, є ГУМВС України в Донецькій області, яке в даній справі не є відповідачем. 
Відповідно до ч.1 статті 46 КАС України, сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.
Відповідно до частин 3 та 4 статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Частиною 6 статті 48 КАС України передбачено, що після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.
У силу положень частини 2 статті 180 КАС України вирішення питання залучення співвідповідача у справі можливе на стадії підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті судом першої інстанції.
З наведеного слідує, що вирішення питання про заміну чи залучення другого відповідача на стадії апеляційного провадження процесуальним законом не передбачено.
Отже, з урахуванням зазначених норм, суд першої інстанції повинен був залучити в якості  належного відповідача ліквідаційну комісію ГУМВС України в Донецькій області. Ссуд апеляційної інстанції позбавлений можливості здійснити заміну або залучення ГУМВС України в Донецькій області (ліквідаційної комісії) у якості відповідача по справі. 
Також, згідно частини 1, п.2-5 ч.2, ч.3-4 статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.
У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглядати позовні вимоги до суб`єкта владних повноважень - ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області, який не є належною стороною у справі, та приймати рішення щодо нього.
Щодо позовних вимог до МВС України, суд зазначає, що аналіз положень пунктів 7, 8 Порядку № 850 свідчить, що у МВС України виникає обов`язок прийняти рішення про призначення або відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги лише після надходження до нього висновку на призначення одноразової грошової допомоги за результатами розгляду заяви та відповідних документів позивача. Проте, такий висновок ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Донецькій області не складався та до МСВ України не надсилався. Отже, суд вважає ці вимоги передчасним, оскільки зазначеним подіям передує стадія складання та надіслання ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Донецькій області до МВС України висновку на призначення одноразової грошової допомоги за результатами розгляду заяви позивача,  що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно частини 4 статті 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Отже, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, однак судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального  та процесуального права в частині визначення підстав відмовити у задоволенні позову. Тому судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги.
Суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися з позовними вимогами до належного відповідача.
Керуючись статями 286, 309, 310, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 р. у справі № 200/6657/20-а - задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 р. у справі № 200/6657/20-а - змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови.
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 р. у справі № 200/6657/20-а - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 17 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                        Е.Г.Казначеєв

Судді                                                                                         І.В. Геращенко

                                                                                                  Г.М. Міронова