П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/3409/20	

 	                     Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г.В.                       рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв                      29 жовтня 2020 року	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування рішень,- 

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної податкової служби у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0378316-1302-1411 та № 0378318-1302-1411 від 27 квітня 2018 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року задоволено позовні вимоги.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, так як позивач не використовує спірні об`єкти нерухомості за призначенням, тобто для переробки сільськогосподарської продукції, а тому він не має права на отримання відповідної пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 22 травня 2012 року № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 володіє на праві власності 1/1 нежитловою будівлею – складом, загальною площею 1984,20 м2, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, ОСОБА_1 на праві власності належить 32/100 нежитлової будівлі – складу, загальною площею 684,90 м2, який розташовано за адресою: АДРЕСА_2 .
Між тим, згідно рішення Баштанської міської ради від 25 травня 2017 року № 11 встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб.
В свою чергу, Головним управлінням Державної податкової служби у Миколаївській області 27 квітня 2018 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 0378316-1302-1411, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік, у сумі 107  344,00 грн.
Крім того, податковим органом 27 квітня 2018 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 0378318-1302-1411, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік, у сумі 7  013,38 грн.
Не погоджуючись із правомірністю прийнятих податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком встановлених обставин справи судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як податковим органом не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.
Так, згідно пп. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 ПК України, податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
При цьому, згідно пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу – юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Колегією суддів встановлено, що оскаржуваними рішеннями податкового органу позивачу донараховано спірні податкові зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянку за 2017 рік, так як позивачу на праві приватної власності належать два об`єкта нежитлової нерухомості, призначені для переробки сільськогосподарської продукції, площею 1984,2 м2 та 684,90 м2.
В свою чергу, перевіряючи правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а також законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, з аналізу вищевикладених положень податкового законодавства вбачається, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
В даному випадку, згідно наданих податковим органом довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що належні позивачу складські приміщення призначені для переробки сільськогосподарської продукції, тобто для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Між тим, за наявним у ПК України визначенням, сільськогосподарський товаровиробник є юридичною особа незалежно від організаційно-правової форми або фізичною особою-підприємцем, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції.
В даному випадку, позивач з 11 вересня 2000 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем, видами діяльності якого є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); допоміжна діяльність у рослинництві; складське господарство.
Крім того, у зібраних матеріалах справи наявні докази, якими підтверджується факт наявності у власності та користуванні позивача земельних ділянок сільськогосподарського призначення.
Тому, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, так як нежитлові приміщення сільськогосподарського призначення, які на праві власності належать позивачу, не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у 2017 році.
При цьому, колегія суддів вважає помилковими посилання податкового органу на відсутність у зареєстрованих видах діяльності позивача такої діяльності, як переробка сільськогосподарської продукції, так як відповідні об`єкти нерухомості позивача, згідно наданих податковим органом довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, є складськими приміщеннями.
При цьому, одним із видів зареєстрованої діяльності позивача, як сільськогосподарського товаровиробника, є складське господарство.
Тому, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області – залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року – без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Державної податкової служби у Миколаївській області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Крусян А.В.