УХВАЛА

18 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 420/4397/19
адміністративне провадження № К/9901/4252/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року у справі №420/4397/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області    про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії, 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області, в якому просив суд:
- визнати зменшення Головним управлінням Національної поліції в Луганській області премії позивачу з 31% в квітні 2016 року до 10% в травні, червні та липні місяцях 2016 року, неправомірним;
- зобов`язати ГУНП в Луганській області залишити без змін щомісячну премію позивачу в травні, червні та липні місяцях 2016 року на встановленому попередньому рівні квітня місяця 2016 року у розмірі 31%;
- визнати неправомірним порядок нарахування відповідачем одноразової грошової допомоги позивачу при звільненні на підставі розрахунку з врахуванням премії на день звільнення 10% у розмірі 105270 грн.;
- стягнути з відповідача на користь позивача кошти недораховані при раніше сплаченій одноразовій грошовій допомозі при звільненні в розмірі 20 097 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Луганській області із зменшення ОСОБА_1 премії із встановленням у розмірі 10% в травні, червні та липні 2016 року наказами ГУНП в Луганській області від 20.05.2016р. №1218, від 27.07.2016р. №1830, від 24.06.2016р. №1501. Визнано протиправними дії ГУНП в Луганській області із нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 105270 грн. на підставі розрахунку з врахуванням премії на день звільнення 10%. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 не донараховані при виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні кошти у сумі 20097,00 грн. із відрахуванням усіх установлених законом податків та зборів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області    задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року скасовано. Прийнято по справі нову постанову, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області    про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії.
Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.
Відповідно до частини третьої  статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої  статті 334 КАС України  за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Втім, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої  статті 129 Конституції України  серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи  статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  і  статті 13 КАС України.
08 лютого 2020 року набрав чинності  Закон України від 15 січня 2020 року №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Згідно з частиною першою  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього  Кодексу  розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої  статті 12 КАС України  для цілей цього  Кодексу  справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні  Закону України «Про запобігання корупції»  займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, згідно з вказаним Законом, ОСОБА_1 займав посаду начальника відділу Управління превентивної діяльності ГУНП в Луганській області, звання - полковника поліції. Тобто, позивач не є особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище в розумінні  Закону України «Про запобігання корупції».
Предметом позову у цій справі є зменшення щомісячної премії, визнання неправомірним порядку нарахування одноразової грошової допомоги, стягнення недонарахованих коштів при звільненні. 
Отже, ця справа за критерієм, встановленим пунктом 6 частини шостої  статті 12 КАС України, є справою незначної складності.
За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України, проте скаржник про такі обставини не зазначає. 
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України.
Крім того, доводи скаржника зводяться до переоцінки доказів та незгоди з судовим рішенням.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з пунктом 8 частини другої якої, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France") від 23 жовтня 1996 року, заява №                     21920/93; "Гомес де ла Торре проти Іспанії" ("Brualla Gomes de la Torre v. Spain") від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).
На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки заявник, оскаржуючи судові рішення, прийняті у справі незначної складності, не вказав випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження цих рішень, встановлених пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої  статті 328 цього Кодексу, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями  328,  333 КАС України,
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року у справі №420/4397/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області    про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач 	О. А. Губська	
Судді 	М. В. Білак 	
 	О. В. Калашнікова