ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 березня 2021 року           справа №200/7018/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 р. у справі № 200/7018/20-а (головуючий І інстанції Стойка В.В., повний текст рішення складено 05.10.2020 року в Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                       УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі – відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії нарахованої за період з 20.09.2018 року по 31.05.2019 року в розмірі 62788, 25 грн. та за період з 01.02.2020 року по 29.02.2020 року в розмірі 8644, 85 грн.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії, яка утворилася за період з 20.09.2018 року по 31.05.2019 року в розмірі 62788, 25 грн. та за період з 01.02.2020 року по 29.02.2020 року в розмірі 8644, 85 грн., що у сумі складає 71 432, 81 грн.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії; звернути до негайного виконання судове рішення в частині виплати пенсії в межах суми стягнення пенсії за один місяць (а.с. 1-8).
Позов обґрунтовано тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та станом на момент звернення до суду у позивача наявна заборгованість з виплати пенсії за період з 20.09.2018 року по 31.05.2019 року в розмірі 62788, 25 грн. та за період з 01.02.2020 року по 29.02.2020 року в розмірі 8644, 85 грн., яка несплачена з незаконних підстав.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 20.09.2018 року по 31.05.2019 року в розмірі 62788, 25 грн. та за період з 01.02.2020 року по 29.02.2020 року в розмірі 8644, 85 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 20.09.2018 року по 31.05.2019 року в розмірі 62788, 25 грн. та за період з 01.02.2020 року по 29.02.2020 року в розмірі 8644, 85 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії (а.с. 55-58).
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, вважає рішення безпідставним та таким, що винесено з порушенням норм матеріального права, просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів, при цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу. Наголошує, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом №2050, за порушення строків виплати яких сплачуються компенсація (а.с. 61-63).
Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області (а.с. 29-30).
Відповідно до довідки від 25.09.2018 року №1426-95618 ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 (а.с. 27).
Згідно довідки ГУ ПФУ в Донецькій області № 168/03-1-14 від 08.07.20 у позивача наявна нарахована і не сплачена заборгованість з виплати пенсії за період з 20.09.2018 року по 31.05.2019 року в розмірі 62788, 25 грн. та за період з 01.02.2020 року по 29.02.2020 року в розмірі 8644, 85 грн. (а.с. 10).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема:
1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина;
6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки;
12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.
Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За унормуванням ч. 1 ст. 2 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь - якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Стаття 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
У статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
За змістом ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058), пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
У статті 49 Закону № 1058 встановлені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.
При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсій.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що бездіяльність відповідача щодо невиплати належної позивачу пенсії у період з 20.09.2018 року по 31.05.2019 року в розмірі 62788, 25 грн. та за період з 01.02.2020 року по 29.02.2020 року в розмірі 8644, 85 грн. є протиправною, оскільки не відповідає зазначеним критеріям правомірності.
Щодо доводів апелянта, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом №2050, за порушення строків виплати яких сплачуються компенсація, суд зазначає наступне.
Згідно з нормами статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії (довічне грошове утримання), соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Згідно з вимогами статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 21 лютого 2001 р. №159 виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Аналіз зазначених норм свідчить, що компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.
При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Позивач просить нарахувати компенсацію на ще не нараховані та не виплачені суми доходу, що не відповідає вимогам закону.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача щодо здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, оскільки такі вимоги є передчасними, а, отже, не підлягають задоволенню.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №200/11292/19-а.
Таким чином, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволення позовних вимог щодо здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права в частині задоволення позовних вимог про нарахування та виплати компенсації, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з прийняттям постанови про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.
Як визначено п. 3, п. 8, ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 р. у справі № 200/7018/20-а - задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 р. у справі № 200/7018/20-а скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії - відмовити.
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 р. у справі № 200/7018/20-а - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 22 березня 2021 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                                           Л.В. Ястребова

Судді:                                                                                                                 А.В. Гайдар

                                                                                                                 І.Д. Компанієць