ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2953/21 Справа № 210/6381/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігора Григоровича на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року, яке постановлено суддею Сільченко В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області відомості щодо дати складання повного тексту судового рішення відсутні,-
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2020 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, посилаючись на те, що під час виконання трудових обов`язків на посаді ковшового, 28 грудня 1997 року близько о 09 год. 35 хв., з вини відповідача, знаходячись на майданчику біля обдувного стенду № НОМЕР_1 відділення розливки конвертерного цеху, внаслідок нещасного випадку, позивач отримав травми у вигляді: відкритий злам 1-А ступіню середньої третини лівого стегна, закритий злам міжмищолкового підвищення лівого стегна з пошкодженням зв`язок, розтрощення лівої ступні, шок ІІ-ІІІ ступеня, що в подальшому призвело до ампутації стопи та гомілки на рівні середньої третини. Висновком МСЕК від 28.04.1998 року позивачу вперше встановлено 65 % втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва та другу групу інвалідності. При повторному переогляді висновком МСЕК від 14.01.2003 року позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю групу інвалідності з 01січня 2003року –безстроково. У зв`язку з трудовим каліцтвом позивач відчув сильний фізичний біль, тривалий час був суттєво обмежений в можливості пересуватись в просторі, вимушений був знаходитись на стаціонарному лікуванні з приводу отриманої травми, переніс декілька хірургічних операцій з формування ампутаційної культі гомілки на рівні середньої третини, фіброми м`яких тканей культі лівої гомілки, проходив тривалі курси медичної реабілітації, неодноразові огляди лікарських комісій, що призвело до втрати життєвого часу, який Позивач міг витратити на спілкування зі своїми близькими людьми, сім`єю, приділити своєму духовному та інтелектуальному розвитку.
Втрата професійної працездатності в 18 річному віці, призвела до обмеження можливості реалізовувати позивачем свої наміри в професійній сфері, травми стали причиною істотного зниження життєвої активності, призвели до зміни звичного способу життя. Позивач до теперішнього часу постійно відчуває біль в травмованій області лівої ноги, вимушений пересуватися за допомогою протезу, що в свою чергу завдає позивачу суттєвих труднощів в повсякденному житті, він все частіше відчуває незручності від своєї функціональної обмеженості, що призводить до зменшення соціальних зв`язків позивача. 
Просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 330 610,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», , на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом 100 000 гривень, без урахування податків, зборів та інших платежів.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», в дохід держави судовий збір у розмірі 1000 гривень.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гузєв І.Г. ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Також, просить врахувати, що внаслідок отриманої травми та значної втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичне життя. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманої травми, позбавлений реалізувати свої звички та бажання, при пересуванні та виконанні робіт по господарству позивач систематично відчуває больові відчуття, на теперішній час стан його здоров`я не відновлений, негативні зміни у його житті довготривалі.
При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності.
Також, на постанову Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 522/3388/18, якою визнано розумним, виваженим та справедливим грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 233 000 грн., яке стягнуто з відповідача-роботодавця на користь позивача за умови втрати ним 75% професійної працездатності.
У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача, відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» посилається на те, що судом першої інстанції цілком законно і обґрунтовано розраховано суму компенсації моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. Сума належним чином вмотивована, відповідає тяжкості та характеру завданої шкоди, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Єфремову Т.О., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги позивача, просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 03.06.1997 року прийнятий на виробничу практику в конвертерний цех, ковшовим. 27.04.1998 року звільнений з займаної посади у зв`язку з невідповідністю займаній посаді (а.с. 23-29).
Згідно з Актом №104/7 «Про нещасний випадок на виробництві» Форми Н-1 від 30.12.1997 року встановлено, що 8 грудня 1997 року близько о 09 год. 35 хв., знаходячись на майданчику біля обдувного стенду № НОМЕР_1 відділення розливки конвертерного цеху, внаслідок нещасного випадку, позивач ОСОБА_1 отримав травми у вигляді: відкритий злам 1-А ступіню середньої третини лівого стегна, закритий злам міжмищолкового підвищення лівого стегна з пошкодженням зв`язок, розтрощення лівої ступні, шок ІІ-ІІІ ступеня, що в подальшому призвело до ампутації стопи та гомілки на рівні середньої третини. 
Відповідно до п.п. 11.1, 11.3 вищезазначеного акту встановлено, що видом події, який призвів до настання нещасного випадку є - падіння предметів. Причиною настання нещасного випадку є незадовільна організація робіт по переміщенню вантажів кранами.
В п.11.4 акту зазначено, що нещасний випадок стався внаслідок дії підіймально-транспортного устаткування (кран цеховий номер №1), який є джерелом підвищеної небезпеки та належить Відповідачу.
Відповідно до п.13 акту Форми Н-1, нещасний випадок, в результаті якого позивачем отримано тілесні ушкодження, стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників Відповідача:
-Бригадир ковшових  ОСОБА_2 , який порушив вимоги п.п.3.13., 3.15.1 «Інструкції для робітників відділення розливки конвертерного цеху»;
-машиніст крану  ОСОБА_3 , який порушив вимоги п.п.50.ж., 56.Е. «Інструкції №4 для кранівників електричних кранів мостового типу»
-майстер  ОСОБА_4 , який порушив вимоги п.3.20. «Посадової інструкції змінному майстру основної виробничої дільниці…», п.п.7.47.ж., 7.85. «Правил устаткування та безпечної експлуатації вантажопідйомних кранів».
Відповідно до висновку МСЕК від 28.04.1998 року, позивачу вперше визначено ступінь втрати професійної працездатності 65% внаслідок трудового каліцтва та встановлено другу групу інвалідності. 
При повторному переогляді висновком МСЕК від 11.05.2000 року, позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю групу інвалідності.
Висновком МСЕК від 06.12.2001 року, позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 70% внаслідок трудового каліцтва та встановлено другу групу інвалідності.
При наступному переогляді висновком МСЕК від 14.01.2003року,позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю групу інвалідності з 01січня 2003року –безстроково . (а.с. 8,9,10,11).
Спір виник з приводу відшкодування роботодавцем моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок нещасного випадку на виробництві при виконанні трудових обов`язків.
Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених Законом України «Про охорону праці», для відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності 28.04.1998 року, тобто встановлено наявність ушкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року (з наступними змінами).
У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат
Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР,в редакції1963року,було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).
Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.
Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.
Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14,№ 6-188цс14та №6-207цс14від 24 грудня 2014 року.
Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 4723 00 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 23 615,00 грн., а максимальний - 944600,00 грн.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з виробничою травмою позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у розмірі 50%, який встановлено безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача необґрунтований та занижений. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
З моменту травмування, ОСОБА_1 відчув сильний фізичний біль, тривалий час був суттєво обмежений в можливості пересуватись в просторі, переніс декілька хірургічних операцій з формування ампутаційної культі гомілки на рівні середньої третини, фіброми м`яких тканей культі лівої гомілки, проходив тривалі курси медичної реабілітації, неодноразові огляди лікарських комісій, що призвело до втрати життєвого часу, який Позивач міг витратити на спілкування зі своїми близькими людьми, сім`єю, приділити своєму духовному та інтелектуальному розвитку.
Втрата професійної працездатності в 18 річному віці, призвела до обмеження можливості реалізації позивачем своїх намірів в професійній сфері, травми стали причиною істотного зниження життєвої активності, призвели до зміни звичного способу життя. позивач до теперішнього часу постійно відчуває біль в травмованій області лівої ноги, вимушений пересуватися за допомогою протезу, що в свою чергу завдає позивачу суттєвих труднощів в повсякденному житті, він все частіше відчуває незручності від своєї функціональної обмеженості, що призводить до зменшення соціальних зв`язків позивача.
Внаслідок значного ступеня втрати працездатності, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, він позбавлений можливості вести активний спосіб життя, стан його здоров`я є невідновним.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок нещасного випадку, відсоток втрати ним професійної працездатності, на теперішній час, в розмірі 50 % визнання його особою з інвалідністю, що встановлені безстроково, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 100 00,00 грн. до 180 000,00 грн.
Посилання представника позивача, як приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.
Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.
Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 65%, який в подальшому було зменшено до 50%, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди слід змінити та збільшити з 100 000 грн. до 180 000 грн., що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації. 
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Зі змістуположень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави та збільшує цей розмірі з 1000 грн. до 1800,00 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.
Крім того, з відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 2 700 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (1800,00 грн. х 150%).
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігора Григоровича задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь   ОСОБА_1 з 100 000 гривень до 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судового збору з 1 000 грн. до 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» за подання апеляційної скарги позивача на користь держави судовий збір у розмірі 2700 (дві тисячі сімсот) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 24 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: