Постанова
Іменем України 
 
01 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 569/15579/17
 
провадження № 61-22902 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,            Синельникова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ;
відповідач –  ОСОБА_2 ;
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року у складі судді Смолій Л. Д. та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року у складі судді Шимківа С. С., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.                 Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 19 жовтня 2001 року вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Вказувала, що є інвалідом III групи, у зв`язку з чим є непрацездатною, самостійного джерела доходу не має, окрім пенсії по інвалідності. Відповідач не надає їй матеріальної допомоги, незважаючи на те, що має таку можливість, оскільки є працездатною особою.
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення строку інвалідності. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 10 жовтня 2017 року і до закінчення строку інвалідності.
Вказано, що рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу підлягає негайному виконанню.
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги                                                  ОСОБА_1 є обґрунтованими, відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення, що підтверджується заявою ОСОБА_2 . Оскільки  визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість задоволення позову.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року у  відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року відмовлено.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_2 раніше звертався з апеляційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року та ухвалою Рівненського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на вказане судове рішення, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У грудні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу 569/15579/17 із Рівненського міського суду Рівненської області. 
 
У лютому 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд не звернув увагу на наявні у матеріалах справи докази, не надав належної оцінки тим обставинам, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи на 01 грудня 2017 року, не підписував та не подавав до суду першої інстанції заяву про розгляд справи за його відсутності та визнавання позову ОСОБА_1 ; про ухвалене рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року він дізнався 20 березня 2018 року, знаходячись на військовій службі у військовій частині, та тільки після повторного звернення до суду першої інстанції у травні 2019 року із відповідною заявою отримав копію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року.
Вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, чим порушив його конституційні права. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У березні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , у якому зазначено, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій є мотивованими, законними й ґрунтуються на належних та допустимих доказах; судами вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин.  
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 10 жовтня 2017 року і до закінчення строку інвалідності.
Вказано, що рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу підлягає негайному виконанню.
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, 05 вересня 2019 року відповідач подав апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року. 
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 повторно подав апеляційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року.
 
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року у  відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 358 ЦПК України.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (в редакції на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження                                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
 
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
 
Право кожного на судовий захист закріплено також у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція), якою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
З матеріалів справи убачається, що ухвала Рівненського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року та відмолено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року, у касаційному порядку не оскаржувалась.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 вже звертався із апеляційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року та йому було відмовлено у відкритті апеляційного провадження ухвалою Рівненського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року, а тому, врахувавши пункт 3 частини першої статті 358 ЦПК України, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження ухвалою від 25 листопада 2019 року.
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд обмежив право заявника на судовий захист є необґрунтованими, оскільки суд апеляційної інстанції діяв відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства України, в межах наданих йому повноважень. Повторне оскарження рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року за наявності нескасованої ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за раніше поданою апеляційною скаргою цієї самої особи на це саме рішення не передбачено процесуальним законодавством. 
 
Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків суду, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Разом з тим, колегія суддів вважає, що касаційне провадження на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року підлягає закриттю як помилково відкрите, зважаючи на таке. 
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи.
 
Частиною другою статті 17 ЦПК України встановлено, що не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.
 
Оскільки рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року не переглядалось в апеляційному порядку по суті вирішення позовних вимог, виключається можливість його перегляду в касаційному порядку. 
 
За таких обставин касаційне провадження за касаційною скаргою                       ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року підлягає закриттю.
 
Керуючись статтею 17, частиною першою статті 389, частиною другою статті 396 ЦПК України, статтями 400, 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини закрити.
Касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року залишити без задоволення.
 
Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 О. М. Осіян
 
  Н. Ю. Сакара 
 
  Є. В. Синельников