КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 369/10161/19                                                                                   Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження №22-ц/824/2451/2021                                                             Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
27 січня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,
за участі секретаря Тимошевської С.І.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності,
 
УСТАНОВИВ:
 
у серпні 2019 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником житлового будинку, загальною площею: 333,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1838053032224, та земельної ділянки площею 0,1633 га з кадастровим номером 3222482001:01:007:0214 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_4 , на якій розташований вищезазначений будинок.
Також, позивач є власником житлового будинку, загальною площею: 362,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 541839032224, та земельної ділянки площею 0,1372 га з кадастровим номером 3222482001:01:007:0411 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач, в свою чергу, є власником земельної ділянки площею 0,15 га з кадастровим номером 3222482001:01:007:0238 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .
Зі слів позивача, відповідно до усних домовленостей, відповідач повинна була придбати та переоформити вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером 3222482001:01:007:0238 на позивача, так як дана ділянка придбавалася саме для нього. Всупереч цьому, відповідач своїх зобов`язань не виконала.
Позивач вказує, що дана земельна ділянка знаходиться посередині між земельними ділянками, на яких розташовані житлові будинки АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 , які належать на праві приватної власності позивачу, що може свідчити про те, що спірназемельна ділянка планувалася для придбання у єдиному цілому комплексі, з уже належними йому земельним ділянками.
Відповідач здійснювала реєстрацію права власності у зв`язку з тим, що вона є тіткою позивача та рідною сестрою його матері, яка ніби перерахувала відповідачу відповідні кошти.
Також, позивач вважає, що доказом того, що спірна ділянка була придбана відповідачем саме для нього є те, що житловий будинок та земельна ділянка площею з кадастровим номером 3222482001:01:007:0411 за адресою: АДРЕСА_2 , були придбані на його ім`я відповідачем на підставі довіреності, посвідченої 18.05.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лубніною Т.І. за реєстровим номером 546.
З огляду на викладене, позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером 3222482001:01:007:0238 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Осипенко В.Ю. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення по справі, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.
За своїм змістом апеляційна скарга є аналогічною до обґрунтування позовної заяви. 
02 грудня 2020 року представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилається на безпідставність доводів скарги, просить залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.
В судове засідання позивач та його представник не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
19.01.2021 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Осипенко В.Ю. про перенесення розгляду справи з тих підстав, що він не може бути присутнім на засіданні суду у зв`язку із відрядженням. Доказів, підтверджуючих поважність причин відсутності представника позивача (копії наказу про відрядження, транспортних квитків, тощо), до клопотання додано не було. 
Заслухавши думку представника відповідача з приводу заявленого клопотання, керуючись положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку представника позивача такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. 
Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Кириченко Н.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги з підстав, викладених у відзиві, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, з огляду на безпідставність заявленого позову.
Розглянувши матеріали заяви, заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Колегія суддів апеляційного суду із зазначеними висновками погоджується, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, загальною площею: 333,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1838053032224, та земельної ділянки площею 0,1633 га з кадастровим номером 3222482001:01:007:0214 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_4 , на якій розташований вищезазначений будинок.
Також, позивач є власником житлового будинку, загальною площею: 362,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 541839032224, та земельної ділянки площею 0,1372 га з кадастровим номером 3222482001:01:007:0411 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , на якій розташований вищезазначений будинок.
Відповідач ОСОБА_3 , в свою чергу, є власником земельної ділянки площею 0,15 га з кадастровим номером 3222482001:01:007:0238 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається з доданої до матеріалів справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.07.2019 № 172314961.
Вказана земельна ділянка була придбана відповідачем на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та зареєстрованого за № 3753.
З матеріалів справи також вбачається, що 18.05.2016 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси пов`язані із купівлею на його ім`я житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки, на якій він розміщений, з кадастровим номером 3222482001:01:007:0411, для чого склав довіреність, посвідчену нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лубніною Т.І. за реєстровим номером 546.
Звертаючись до суду за захистом свого порушеного права, позивач ОСОБА_1 зазначав, що відповідно до усних домовленостей між сторонами, відповідачка ОСОБА_3 зобов`язалась придбати спірну земельну ділянку по АДРЕСА_1 з подальшим переоформленням права власності на позивача. В якості доказів, підтверджуючих зазначені обставини, послався на пояснення свідків. 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
Згідно із статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює згідно з законом по своїй волі, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.
Такий правовий висновок було викладено у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі № 6-318цс15.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 81 ЗК України (в редакції станом на час набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку) іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на неподання позивачем суду першої інстанції належних та допустимих доказів, які підтверджують виникнення у нього права власності на спірну земельну ділянку, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні заявленого позову.
В доводах апеляційної скарги позивач висновків суду першої інстанції не спростував, фактично посилаючись на необхідність здійснення апеляційним судом переоцінки доводів позову.
Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 01 лютого 2021 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                         Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                            С.А. Голуб
                                                                                                                                                                                                                 Н.В. Ігнатченко