ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3169/21 Справа № 183/646/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Олійник А. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.
               за участю секретаря – Керімової-Бандюкової Л.К. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на додаткове рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року, - 
                                                В С Т А Н О В И В:

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки – задоволенні.
Визнано протиправним та скасувати рішення ХХІІІ сесії VII скликання Новомосковської міської ради № 1128 від 13 грудня 2019 року про відмову в поновленні договору оренди земельної ділянки, укладеного 29 серпня 2014 року між Новомосковською міською радою Дніпропетровської області та ОСОБА_1 .
Визнано поновленим договір оренди земельної ділянки площею 0,0063га, кадастровий номер 1211900000:04:013:0179 з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , між Новомосковською міською радою Дніпропетровської області та ОСОБА_1 , зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 7404210 від 16.10.2014 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 481665312119), на той самий строк (п`ять років) і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки площею 0,0063га, кадастровий номер 1211900000:04:013:0179 з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , між Новомосковською міською радою Дніпропетровської області та ОСОБА_1 , зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 7404210 від 16.10.2014 року(реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 481665312119), в наступній редакції:
ДОДАТКОВА УГОДА
щодо поновлення Договору оренди земельної ділянки укладеного від 29.08.2014 року реєстраційний номер б/н
м. Новомосковськ "______"______________ ______ р.
ОРЕНДОДАВЕЦЬ – Новомосковська міська рада, в особі міського голови ______________________________ , з однієї сторони, та
ОРЕНДАР – ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), договір оренди земельної ділянки, укладений від 29.08.2014 р., реєстраційний номер б/н, кадастровий номер земельної ділянки 1211900000:04:013:0179, земельна ділянка площею 0,0063 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код КВЦПЗ___), з другої сторони, згідно рішення, уклали цю додаткову угоду про нижченаведене:
2.Поновити договір оренди земельної ділянки шляхом укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки терміном на 5 (п`ять) років.
2.1Згідно рішення ХХХVІІ сесії шостого скликання від 09.07.2013 р. № 855, до пункту 5 договору оренди земельної ділянки внести зміни та зазначити: Нормативна грошова оцінка земельної ділянки визначається згідно довідки витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель несільськогосподарського призначення, станом на діючий період.
Інші умови договору, до яких не внесені зміни, зберігають чинність.
Ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору оренди земельної ділянки і набирає чинності з дати державної реєстрації, укладена у двох примірниках, по одному примірнику для кожної із сторін.
Зміст ст. 25 Закону «Про оренду землі» щодо обов`язку ОРЕНДАРЯ у п`ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди, надати копію договору (додаткової угоди) територіальному органу ДФС (податкової інспекції) роз`яснено: ___________________________
(підпис орендаря)
ПІДПИСИ СТОРІН:
ОРЕНДОДАВЕЦЬ:                                                                ОРЕНДАР:
Новомосковська міська рада                                                 Панькіна Раїса Серафимівна

АДРЕСА_2 
Стягнуто з Новомосковської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2 522,40 грн. (а.с.135-148).
Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині судових витрат в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки – відмовлено (а.с.172-174). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та передати справу до суду 1 інстанції для продовження розгляду (а.с.177-179). 

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 04 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи справи між суддями визначено суддю Городецького Д.І. (а.с.69).
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року ухвалено під голуванням судді Городецького Д.І. (а.с.135-148).
20.11.2020 року ОСОБА_1 подала заяву про ухвалення додаткового рішення в частині судових витрат по вищевказаній цивільній справі. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що 21.10.2020 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, яким позов задоволено, але не вирішено питання про судові витрати у повному обсязі, зокрема не розподілено витрати на професійну правничу допомогу. При цьому, разом з позовною заявою було подано попередній розрахунок судових витрат, які планує понести позивачка у зв`язку із розглядом даної справи, також у заяві про розгляд справи без участі позивачки та її представника зазначалось, що докази про надання професійної правничої допомоги будуть поданні пізніше та прохання про розподіл судових витрат (а.с.162).
Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.11.2020 року визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) для розгляду вищевказаної заяви суддю ОСОБА_2 та передана для розгляду заява про ухвалення додаткового рішення у зв`язку з тим, що суддя Городецький Д.І. перебуває на лікарняному (а.с.170).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заява про ухвалення додаткового рішення передана для розгляду судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 , який не ухвалював рішення у даній справі.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Аналіз змісту статті 270 ЦПК України у системному зв`язку з іншими нормами права, дає підстави для висновку, що вказана процесуальна норма не встановлює беззаперечний обов`язок ухвалення додаткового рішення виключно в такому ж складі суду (суддів), що ухвалив рішення, оскільки у цьому разі законодавець використовує формулу «суд, що ухвалив рішення» як суддівська інституція, а не конкретних суддів суду.
Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
При цьому, відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права – це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення як у правотворчу, так і у правозастосовну діяльність. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості та ідеї права.
Питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, містяться у частині першій статті 264 ЦПК України, що міститься у главі 9 розділу III цього Кодексу.
Додаткове рішення може бути ухвалено у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України.
Зміст частин першої та другої статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що головне значення додаткового рішення полягає у забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом внаслідок неналежного виконання вимог частини першої статті 264 ЦПК України.
Крім того, додаткове рішення шляхом його подальшого виконання спроможне забезпечити реальний захист прав та інтересів позивача, з метою відновлення або захисту яких останній звертався до суду з конкретно визначеними позовними вимогами, які суд за відсутності процесуальних перешкод повинен вирішити по суті.
При цьому необхідно ураховувати, що виконання судових рішень є складовою частиною судового розгляду, а також важливим фактором, що забезпечує захист прав і законних інтересів громадян. Обов`язковість виконання судового рішення є одним із основних принципів цивільного судочинства.
За таких обставинах, приймаючи до уваги викладене та з огляду на принцип верховенства права, колегія суддів приходить до висновку, що не є допустимим занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог, оскільки забезпечення реального доступу до правосуддя є одним із основних обов`язків держави.
Процесуальна можливість ухвалення судом додаткового рішення у складі, відмінному від складу суду, що ухвалив рішення у справі, забезпечена, зокрема, приписами пункту 2.3.47. Положення про автоматизовану систему документообігу суду в редакції, затвердженій рішенням Ради суддів України №25 від 02.04.2015, що дозволяє автоматизований розподіл заяви про ухвалення додаткового рішення у разі відсутності раніше визначеного в судовій справі головуючого судді (судді-доповідача).
Крім того, частиною третьою статті 270 ЦПК України встановлено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Таким чином, цивільний процесуальний закон не забороняє визначеним при автоматичному розподілі суддям знайомитись з матеріалами справи, у чому числі з дослідженими при судовому розгляді доказами, прослуховувати записи технічної фіксації судового процесу, уточнювати певні питання у учасників справи, яких у разі необхідності суд може викликати в судове засідання (частина четверта статті 270 ЦПК України).
А тому, відсутність складу суду, що ухвалював по цій справі судове рішення, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
При цьому, за законом суд апеляційної інстанції позбавлений права ухвалення додаткове рішення у справі, оскільки воно, відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК має ухвалюватися тим судом, що ухвалив рішення по суті спору.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апелянта заслуговують на увагу, а тому додаткове рішення суду першої інстанції від 25 листопада 2020 року необхідно скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вимоги заяви по суті не вирішено й підстави для вирішення питання по суті, в такому випадку, у суду апеляційної інстанції - відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.  

Додаткове рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: