Справа № 127/33676/19
Провадження № 22-ц/801/337/2021
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року	Справа № 127/33676/19	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,
учасники справи:
позивач: Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянув цивільну справу за позовом КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання за апеляційною скаргою КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року, постановлене місцевим судом під головуванням судді Романюк Л.Ф., дата виготовлення повного тексту рішення 04 грудня 2020 року,

встановив:

В грудні 2019 року КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання.
       Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг централізованого теплопостачання, що надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», проте не сплачує за їх споживання порушуючи умови надання послуг, в зв`язку з чим станом на 31 липня 2019 року утворилася заборгованість, яка з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 57 725, 47 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.
Поряд з цим, 05 жовтня 2020 року позивачем уточнені позовні вимоги в яких останній просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 42 035, 19 грн., за період з 31 грудня 2016 року по 31 липня 2019 року, з них: 37 663, 19 грн. – сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, 1 374, 06 грн. – 3% річних від простроченої суми заборгованості; 2997, 94 грн. – сума втрат від інфляції.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року в позові КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання відмовлено.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області мотивоване тим, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, проте оскільки позивачу КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про заборгованість ОСОБА_1 було відомо, ще станом на листопад 2009 року, а до суду останнє звернулось лише 16 грудня 2019 року, тому позивачем пропущений строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання.
Не погоджуючись з таким рішенням суду КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» подало апеляційну скаргу, в якій, посилалось на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку позивача суд попередньої інстанції помилково застосував позовну давність до усієї суми заборгованості, оскільки вважає, що перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.
22 лютого 2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, до якого було додане клопотання про поновлення йому строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, яке мотивоване тим, що ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 січня 2021 року про відкриття апеляційного провадження та примірник апеляційної скарги ним отримано лише 09 лютого 2021 року.
Вивчивши подане клопотання та додані до нього документи суд вважає, що враховуючи незначний строк, пропущений відповідачем, наявність доказів направлення відзиву іншим сторонам та враховуючи принцип пропорційності у цивільному судочинстві клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу підлягає задоволенню.
В поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечив аргументи викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про застосування строків позовної давності до усієї суми заборгованості, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з позовною заявою. Поряд з цим зазначив, що апеляційне провадження підлягає до закриття, оскільки апеляційна скарга підписана представником позивача, у якого відсутні повноваження на подання та підписання такої скарги в інтересах КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.
Апеляційним судом встановлено, що відповідач по справі проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та його помешкання забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» (а.с. 11).
Відповідно до оборотної відомості встановлено, що позивачем надавались послуги за період з листопада 2009 року по липень 2019 року, однак їх вартість відповідачем сплачена не в повному обсязі (а.с. 7-8).
З вказаної оборотної відомості, також вбачається, що за період з червня 2015 року по лютий 2018 року ОСОБА_1 сплачено 10369,71 грн. за житлово-комунальні послуги.
Згідно з розрахунком заборгованості, доданим позивачем до позовної заяви, загальний розмір заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги станом на 31 липня 2019 року становить суму 43500,26 грн., з яких: 38734,00 грн. – заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 1465,47 грн. – 3% річних від суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 3300,79 грн. – інфляційні втрати (а.с. 10).
Поряд з цим, відповідно до розрахунку заборгованості, доданим позивачем до заяви про зменшення позовних вимог, розмір заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги за період з грудня 2016 року по серпень 2019 року становить суму 42035,19 грн., з яких: 37663,19 грн. – заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 1374,06 грн. – 3% річних від суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 2997,94 грн. – інфляційні втрати (а.с. 76).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 4 статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
З огляду на викладене, власник майна повинен нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно з п. 1,5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі №751/3840/15-ц).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Так, відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Таким чином, вірними є встановлені місцевим судом обставини про те, що відповідач як власник квартири, в якій були отримані житлово-комунальні послуги, мав обов`язок сплатити позивачеві їхню повну вартість, проте добровільно не робив цього.
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду попередньої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку із застосуванням строків позовної давності, про які заявив відповідач в відзиві на позовну заяву (а.с. 54-57), з огляду на наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 – 255 ЦК України.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.
Таким чином, перебіг позовної давності для звернення позивача з позовом про стягнення боргу почався відповідно до ст. 253 ЦК України з 21 грудня 2009 року, оскільки саме з цієї дати позивач довідався про несплату відповідачем вперше щомісячного платежу.
Зважаючи на те, що позов пред`явлено 16 грудня 2019 року, строк позовної давності для кожного щомісячного платежу встановлюється окремо, позивачем пропущено строк позовної давності для пред`явлення до відповідача вимог про стягнення заборгованості за щомісячними платежами до грудня 2016 року.
Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19).
Таким чином, виходячи з того, що відповідачем в суді попередньої інстанції заявлено про застосування позовної давності, то місцевому суду необхідно було застосувати позовну давність відповідно до ст.ст.257,261,267 ЦК України виключно в частині пред`явлених вимог до грудня 2016 року.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з грудня 2016 року по серпень 2019 року підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне.
Як вбачається з наданої позивачем оборотної відомості за період з грудня 2016 року по серпень 2019 року, сума основного боргу, яку останній просить стягнути з відповідача за вказаний період складає 42035,19 грн. з яких: 37663,19 грн. – заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 1374,06 грн. – 3% річних від суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 2997,94 грн. – інфляційні втрати (а.с. 76).
Проте, з оборотної відомості за період з листопада 2009 року по липень 2019 року, вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 за період з грудня 2016 року по лютий 2018 року за житлово-комунальні послуги сплачено 4880,25 грн. (а.с. 7-8).
Таким чином, вказані частково сплачені позивачем платежі, підлягають вирахуванню з суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, внаслідок чого, остання підлягає зменшенню до 32782,94 грн = (37663,19 грн. – 4880,25 грн.).
Поряд з цим, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, зокрема у зменшеному апеляційним судом розмірі, враховуючи їх часткову оплату, тому у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, з останнього слід стягнути інфляційні втрати та три проценти річних саме від простроченої суми, відповідно здійснивши їх перерахунок наступним чином.
Так, розмір 3% річних від суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, розрахованих за формулою (розмір 3% річних = (сума боргу) * 3% / 100% / 365 днів * (кількість днів прострочення)), становить: з грудня 2016 по вересень 2017 – 0 грн., за жовтень 2017 – 0,16 грн., за листопад 2017 – 6,90 грн., за грудень 2017 – 13,98 грн., за січень 2018 – 20,68 грн., за лютий 2018 – 27,98 грн., за березень 2018 – 43,72 грн., за квітень 2018 – 46,31 грн., за травень 2018 – 48,21 грн., за червень 2018 – 47,00 грн., за липень 2018 – 48,93 грн., за серпень 2018 – 49,29 грн., за вересень 2018 – 48,05 грн., за жовтень 2018 – 52,59 грн., за листопад 2018 – 57,79 грн., за грудень 2018 – 60,07 грн., за січень 2019 – 60,43 грн., за лютий 2019 – 62,54 грн., за березень 2019 – 78,18 грн., за квітень 2019 – 79,79 грн., за травень 2019 – 82,81 грн., за червень 2019 – 80,49 грн., за липень 2019 – 83,53 грн., а разом 1099,45 грн., які підлягають стягненню.
Водночас, розмір інфляційних втрат, розрахованих за формулою (розмір збитків від інфляції = (сума боргу) * (індекс інфляції) / 100% - (сума боргу)), становить: з грудня 2016 по жовтень 2017 – 0 грн., за листопад 2017 – 0,56 грн., за грудень 2017 – 27,99 грн., за січень 2018 – 82,29 грн., за лютий 2018 – 73,06 грн., за березень 2018 – 133,73 грн., за квітень 2018 – 137,27 грн., за травень 2018 – 0 грн., за червень 2018 – 0 грн., за липень 2018 – (-133,44) грн., за серпень 2018 – 0 грн., за вересень 2018 – 367,54 грн., за жовтень 2018 – 331,24 грн., за листопад 2018 – 288,95 грн., за грудень 2018 – 187,50 грн., за січень 2019 – 235,77 грн., за лютий 2019 – 118,59 грн., за березень 2019 – 244,59 грн., за квітень 2019 – 306,84 грн., за травень 2019 – 226,53 грн., за червень 2019 – (-162,51) грн., за липень 2019 – (-195,85) грн., а разом 2073,95 грн., які підлягають стягненню.
Крім того, колегія суддів не приймає до уваги порушене в відзиві на апеляційну скаргу відповідачем ОСОБА_1 питання про закриття апеляційного провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 362 ЦПК України, посилаючись на те, що судом апеляційної інстанції було помилково відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», оскільки вона підписана особою, яка не має права її підписувати, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: 1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; 2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
В матеріалах справи міститься копія довіреності від 02 вересня 2020 року (а.с. 77, 130), якою комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго», в особі генерального директора Білика Максима Сергійовича, уповноважує ОСОБА_2 представляти інтереси підприємства, надавши певний обсяг повноважень. Крім того, зазначена довіреність не містить інформації щодо обмежень прав та обов`язків уповноваженого представника.
Відтак, порушене в відзиві питання не містить обґрунтованих підстав, визначених ст.362 ЦПК України для закриття апеляційного провадження.
Отже, обставини на які посилається позивач в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального права частково знайшли своє підтвердження.
Неправильне застосування судом першої інстанції зазначених норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового рішення про часткове задоволення позову КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання, стягнувши з ОСОБА_1 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 35956,34 грн. з яких: 32782,94 грн. – заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 1099,45 грн. – 3% річних від суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 2073,95 грн. – інфляційні втрати.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно ч. 1, п.п. 1,2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки позов КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» підлягає частковому задоволенню (85,54%), тому за положеннями частини 3 статті 141ЦПК України понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати (судовий збір) підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме за подання позовної заяви в сумі 1643,22 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 2464,83 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» суму заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 35956,34 грн. з яких: 32782,94 грн. – заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 1099,45 грн. – 3% річних від суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 2073,95 грн. – інфляційні втрати.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1643,22 грн.
В задоволенні решти позовних вимог КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2464,83 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         О.Ю. Береговий

Судді                                                                         О.С. Панасюк

                                                                               Т.М. Шемета