ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" березня 2021 р.                                   Справа№ 925/636/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Куксова В.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.  

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 23.03.2021 року у справі №925/636/20      (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"
на рішення Господарського суду Черкаської області    від 11.01.2021, повний текст якого складено 19.01.2021 
у справі №925/636/20 (суддя    Чевгуз О.В.)
за позовом Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"
до 1. Селянського (фермерського) господарства "ЗОРЯ",  2. ОСОБА_1 
про стягнення 1 257 207,15 грн.

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі - АТ «ДПЗКУ», позивач) звернулось до суду з позовом до Селянського (фермерського) господарства «ЗОРЯ» (далі - СФГ «Зоря», відповідач 1) та ОСОБА_1 (відповідач 2) про стягнення солідарно заборгованості за договором поставки зерна майбутнього врожаю від 01.08.2019 № ЧЕР0075К-Ф в сумі 1 257 207,15 грн, у тому числі:  659 736, 00 грн - основного боргу, 77 189,11 грн - пені, 63 306,80 грн - відсотків за користування чужими грошовими коштами, 330 000, 00 грн - штрафу, 126 975,24 грн курсової різниці.
Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку АТ «ДПЗКУ»  договору поставки зерна та наявністю підстав для солідарного стягнення з відповідачів основної заборгованості, штрафних санкцій, відсотків за користування чужими коштами, суми курсової різниці.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 11.01.2021 у справі                    № 925/636/20  позов задоволено частково. 
Стягнуто солідарно з Селянського (фермерського) господарства «ЗОРЯ»  на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» 659 736,00 грн - основного боргу, 7      718,91 грн - пені, 63 306,80 грн - відсотків за користування чужими грошовими коштами, 33 000,00 грн - штрафу,  126 975,24 грн - курсової різниці.
Стягнуто з Селянського (фермерського) господарства «ЗОРЯ» та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» по 9      429,05 грн  витрат зі сплати судового збору відповідно.
В решті позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на підтвердження факту прострочення строку поставки   кукурудзи  за  укладеним договором.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, скаржник звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 11.01.2021 в частині відмови у стягненні 297   000 штрафу, 69   470,20 грн пені та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник покликається на те, що рішення суду в частині відмови у стягненні заявлених сум штрафу та пені є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм чинного законодавства, без урахування висновків Верховного Суду у подібних справах № 925/1641/17, № 924/709/17, № 910/9813/19, 910/6046/16.
Зокрема скаржник вважає, що суд першої інстанції при зменшенні розміру штрафних санкцій не врахував, що:
- сума штрафних санкцій становить лише 6 % від суми основного боргу; 
- п. 6.3. Договору передбачає відповідальність за порушення зобов`язання незалежно від наявності вини;
- укладення Договору з боку СФГ «Зоря» є ознакою згоди з усіма пунктами Договору;
-  прострочення виконання зобов`язання становить понад 1,5 року;
- відсутні будь-які форс-мажорні, виняткові чи інші обставини, що унеможливили виконання зобов`язання;
- боржник та поручитель ігнорували виконання зобов`язання після звернення з вимогою; 
- складний фінансовий стан позивача та понесення збитків в результаті прострочення. 
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021, справу № 925/636/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєва М. Л. - головуючого судді; суддів: Шаптали Є. Ю., Куксова В. В. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 апеляційну скаргу АТ «ДПЗКУ» залишено без руху з підстав несплати судового збору в належному розмірі.
16.02.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява    про усунення недоліків у відповідності до вищезазначеної ухвали суду, шляхом подачі доказів сплати судового збору у розмірі 8   245,60 грн (платіжне доручення №1055 від 09.02.21).   
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2021відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «ДПЗКУ» на рішення Господарського суду Черкаської області      від 11.01.2021 у справі № 925/636/20; розгляд скарги призначено на 23.03.2021 о 10 год 30 хв; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.
17.03.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від СФГ «Зоря» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній зазначає про те, що прийняте рішення є законним та  справедливим. Вказує, що  нарахована позивачем сума штрафних санкцій є неправильно розрахованою та  надмірно великою; господарська діяльність СФГ «Зоря» є сезонною та має ознаки ризиковості; зібрані докази у справі не свідчать про наявність збитків у позивача через використання кредитних коштів, що надані Експортно-імпортним банком Китаю під державні гарантії; СФГ «Зоря» попереджало позивача про невиконання зобов`язання з технічних причин та пропонувало поставити товар понад установлені договором строки; закон не містить імперативної норми щодо застосування певного відсоткового значення при зменшенні штрафних санкцій, а застосовується судом за своїм внутрішнім переконанням; рішення суду не суперечить правовим висновкам Верховного Суду у подібних справах № 925/1641/17, № 924/709/17, № 910/9813/19, 910/6046/16 з огляду на те, що при вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій суд не  може бути обмежений певними факторами при прийнятті рішення на свій розсуд у кожному окрему випадку.
23.03.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від АТ «ДПЗКУ» надійшло клопотання про долучення доказів на підтвердження понесення збитків: копії витягу з Кредитного договору № BLA20120.
У судовому засіданні 23.03.2021 представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити її,  оскаржуване судове рішення скасувати частково  в частині відмови та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідачі наданим їм процесуальним правом не скористалися та у судове засідання, яке відбулося 23.03.2021, не з`явилися, своїх представників не направили. При цьому, судом апеляційної інстанції вчинено всі дії з метою належного повідомлення про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.
Враховуючи викладене та те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також той факт, що нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.      
Згідно із   ст.269 ГПК України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду першої інстанції, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з таких підстав.      
Згідно з матеріалами справи, Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (Покупець) та Селянське (фермерське) господарство «ЗОРЯ» (Постачальник) уклало договір поставки зерна майбутнього врожаю від 01.08.2019 № ЧЕР0075К-Ф  (далі - Договір поставки).
10.09.2019  Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» перейменовано в Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України».
Відповідно до Статуту засновником АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» є держава в особі Кабінету Міністрів України; засноване на державній власності та є приватним акціонерним товариством.
Згідно з п. 1.1. Договору поставки Постачальник зобов`язаний поставити Покупцю сільськогосподарську продукцію українського походження (Товар): зерно кукурудзи 3 класу; одиниця виміру Товару - метрична тонна; кількість Товару - 400, 000 т, а Покупець зобов`язаний прийняти Товар (поставлений насипом) та оплатити його.
Відповідно до п. 1.1. Договору поставки строк поставки по 01 грудня 2019 року включно.
Згідно з Додатковою угодою від 02.12.2019 № 2 строк поставки Товару та строк дії Договору продовжено до 06.12.2019 включно.
У пп. 1.2.1. п. 1.2 Договору поставки передбачено, що поставка відповідної партії Товару вважається здійсненою в момент підписання між Покупцем та Постачальником акту приймання-передачі відповідної партії Товару .
Відповідно до п. 2.2 Договору поставки однією з істотних умов Договору є укладення договору застави майбутнього врожаю або аграрної розписки.
На виконання Договору поставки СФГ «Зоря» оформило Товарну аграрну розписку від 01.08.2019.
Відповідно до пп. 2.2.1 п. 2.2 Договору поставки істотною умовою Договору  є укладення Постачальником Договору добровільного страхування та/або Договору комплексного страхування посівів сільськогосподарських культур майбутнього врожаю та сплата страхових платежів по даним Договорам.
На виконання вказаного підпункту Договору поставки СФГ «Зоря» уклало Договір комплексного страхування посівів майбутнього врожаю сільськогосподарських культур від 01.08.2019 № 4122/295/000369.
У пп. 3.1.1 п. 3.1 Договору поставки передбачено, що попередня оплата Товару здійснюється за умови прийняття страховою компанією майбутнього врожаю на страхування згідно Договорів добровільного та/або комплексного страхування, із розрахунку ціни одиниці виміру Товару (станом на момент укладення Договору), яка становить 3 300, 00 грн з ПДВ.
Загальна сума попередньої оплати за Товар становить 1 320 000, 00  грн                     (у т. ч. ПДВ).
Згідно з п. 4.1 Договору поставки Покупець протягом 15 календарних днів з моменту пред`явлення Постачальником доказу (оригіналу або засвідченої належним чином копії платіжного доручення) сплати страхового платежу, передбаченого Договором добровільного страхування та/або Договором комплексного страхування посівів сільськогосподарських культур майбутнього врожаю, зобов`язується перерахувати кошти (попередня оплата Товару), передбачені пп. 3.1.1 п. 3.1  Договору на поточний рахунок Постачальника (на підставі рахунку-фактури останнього).
У п. 4.3 Договору поставки передбачено порядок розрахунків у разі повного або часткового невиконання Постачальником зобов`язань з поставки Товару:
- у разі      повного      невиконання Постачальником своїх зобов`язань, або за наявності очевидних підстав вважати, що останній не виконає своїх зобов`язань у встановлений строк або виконає їх неналежним чином (у т. ч. з підстав, у настанні яких відсутня вина Постачальника, розірвання та/або припинення Договору тощо), або у разі отримання Покупцем інформації, що Постачальник не вживає/неналежним чином вживає заходів щодо оформлення страхового випадку у відповідності до умов Договору комплексного страхування, передбаченого п. 5.6. Договору, або Постачальником змінено без погодження з Покупцем Вигодонабувача у Договорі комплексного страхування, передбаченого п. 5.6. Договору, або у випадку, якщо інформація, яка надається для укладення/виконання Договору виявиться/стане такою, що не відповідає дійсності, Покупець має право зупинити виконання своїх зобов`язань, відмовитися від їх виконання частково або в повному обсязі. При цьому Постачальник зобов`язаний повернути Покупцю (на підставі письмової вимоги) всі кошти, перераховані на користь Постачальника на виконання умов Договору, у т. ч. проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30% річних за період з дня одержання попередньої оплати від Покупця до дня її повернення останньому та штраф у розмірі 25% від суми попередньої оплати згідно п. 3.1 Договору (пп. 4.3.1 п. 4.3 Договору);
- у разі      часткового      виконання умов Договору щодо поставки Товару, Постачальник зобов`язаний повернути Покупцю частину попередньої оплати (ЧПО) визначеною за формулою: (К - Ф) * П=ЧПО, де К - кількість одиниць Товару, обумовлених сторонами в п. 1.1 Договору; Ф - кількість фактично поставлених одиниць Товару; П - ціна      попередньої оплати за одиницю Товару згідно п. 3.1 Договору; ЧПО - частина попередньої оплати, що підлягає поверненню, та одночасно є базою для нарахування на неї відсотків за користування чужими грошовими коштами та штрафу, передбачених в пп. 4.3.1 п. 4.3 Договору (пп. 4.3.2. п. 4.3 Договору).
Відповідно до умов Договору достатнім доказом наявності обставин, що визначені п. 4.3.1 п. 4.3 Договору є лист-вимога Покупця. З метою можливості оперативного застосування прав, що визначені цим пунктом, Покупець має право у будь-який час здійснювати огляд полів, на яких вирощується Товар та приміщень/земельних ділянок, у/на яких знаходиться Товар, а також отримувати/збирати/зберігати/обробляти/ використовувати/поширювати (у будь-який спосіб) будь-яку інформацію, що стосується діяльності/бездіяльності Постачальника та/або будь-яких посадових/уповноважених осіб Постачальника.
У  п. 6.1 Договору поставки визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно із законодавством України та Договором.
Суд установив, що АТ «ДПЗКУ» сплатило на поточний рахунок СФГ «ЗОРЯ» суму попередньої оплати у розмірі 1 320 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 22.08.2019 № 1042120.
Згідно з актами приймання-передачі від 11.12.2019 № 123, від 11.12.2019                № 124 Постачальник поставив зерно кукурудзи 3 класу в кількості 200,080 т.
З урахуванням строку дії Договору поставки, з боку СФГ «ЗОРЯ» з 07.12.2019 розпочався період  прострочення строку поставки Товару в кількості 199,92 т кукурудзи на суму 659 736, 00 грн.
Відповідно до методики, зазначеної у пп. 4.3.2 п. 4.3 Договору поставки частина попередньої оплати, яка підлягає поверненню та одночасно є базою для нарахування відсотків за користування чужими коштами та штрафу становить                  659 736,00 грн (400 - 200,080) * 3      300.
Для забезпечення виконання зобов`язань за Договором поставки між ОСОБА_1 як Поручителем,  ПАТ «ДПЗКУ» як Кредитором, та СФГ «ЗОРЯ» як Боржником, укладено Договір поруки від 01.08.2019 № 227-П (далі - Договір поруки).
Згідно з п. 1.1 Договору поруки Поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Боржником зобов`язань за Договором.
Відповідно до пп. 3.1.1 п.3.1 Договору поруки Кредитор має право пред`явити вимогу щодо виконання Поручителем своїх зобов`язань за цим Договором якщо в момент настання терміну виконання зобов`язань Боржника таке зобов`язання не буде виконане.
У п 3.4 Договору поруки вказано, що Боржник та Поручитель зобов`язаний у разі невиконання Боржником та Поручителем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед Кредитором як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України може бути звернено стягнення.
Відповідно до п. п. 3.6.1, 3.6.2 п. 3.6 Договору поруки Поручитель зобов`язаний: протягом 3 (трьох) банківських днів, від дати отримання письмової вимоги Кредитором про невиконання Боржником забезпеченого порукою зобов`язання, виконати відповідне зобов`язання, шляхом перерахування грошового зобов`язання на рахунок Кредитора; у разі невиконання Боржником та Поручителем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед Кредитором як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.
Відповідно до п. 5.1 Договору поруки у разі порушення Поручителем вимог п. 3.5.1 цього Договору Поручитель зобов`язаний сплатити Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у цей період, від суми невиконаного забезпеченого порукою зобов`язання, за кожний день прострочення.
Суд установив, що позивач 18.03.2020, окрім  звернення до СФГ «ЗОРЯ», звернувся також і до ОСОБА_1 з вимогою  № 130-2-19/1129 про повернення  передоплати та сплати  штрафних санкцій.
Натомість обидві вимоги залишилися без відповіді.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України   підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої    ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частини першої ст.   509   та ст.   526 ЦК України   зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до приписів   ст. 599 ЦК України   зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки. За укладеним сторонами договором,      позивач зобов`язався поставити, а відповідач прийняти та оплатити товар, узгоджений договором.
Згідно зі    статтею 712 ЦК України   за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини другої    статті 712 ЦК України   до договору поставки застосовують загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі   статтею 655 ЦК України   за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною першою    ст. 656 ЦК України   визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Статтею 663 ЦК України   передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень   статті 530 цього Кодексу.
Згідно із   статтею 530 ЦК України   якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).            
Відповідно до   статті 612 ЦК України   боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з матеріалами справи, АТ «ДПЗКУ» сплатило СФГ «ЗОРЯ» суму попередньої оплати у розмірі 1 320 000, 00 грн. 
Водночас СФГ «ЗОРЯ»  на виконання Договору поставки поставило зерно кукурудзи 3 класу лише в кількості 200,080 т на суму 660      264,00 грн, замість     400,00 т.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про прострочення поставки Товару з 07.12.2019 обсягом 199,92 т  на суму 659 736, 00 грн.
У   статті 549 ЦК України   визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 611 ЦК України   встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з частиною першою   ст. 230 ГК України   штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до частини другої      ст. 231 Господарського кодексу України   в разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
З огляду на викладені норми закону та умови Договору поставки, колегія суддів вважає, що суд першої дійшов правильного висновку про стягнення пені з СФГ «ЗОРЯ» за період з 07.12.2019 по 01.04.2020 у розмірі 0,1 % вартості недопоставленого Товару в сумі 77 189,11 грн.
Окрім того, позивач заявив до стягнення з СФГ «ЗОРЯ»  30 % річних за користування чужими грошовими коштами та 25 % штрафу.
Згідно з пп. 4.3.1, 4.3.2  п. 4.3 Договору поставки у разі часткового виконання умов Договору Постачальник зобов`язаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30 % річних за період з дня одержання попередньої оплати від Покупця до дня її повернення останньому та штраф у розмірі 25 % від суми попередньої оплати згідно п. 3.1 Договору.
Згідно з правовим висновком Великої Палати від 22.09.2020 у справі                              № 918/631/19  сума попередньої оплати  відповідно до частини другої   статті 693 ЦК України є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої   статті 625 ЦК України, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 6 ЦК України передбачено свободу договору, що передбачає урегулювання в  положеннях договору на власний розсуд умов, не відступаючи при цьому від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Оскільки сторонами Договору поставки у належний спосіб погоджено розмір процентів та штрафу, строк нарахування, підстави виплати та базу розрахунку, то позивач правомірно заявив до стягнення відсотки за користування коштами  у розмірі 30 % річних, що становить  63      306,80 грн та 330      000,00 грн - штрафу, нарахованого у розмірі 25 % від суми попередньої оплати.
Суд першої інстанції при прийнятті рішення в частині штрафних санкцій, узявши частково до уваги аргументи СФГ «ЗОРЯ» (сільськогосподарський вид діяльності відповідача 1 (один з видів економічної діяльності код КВЕД 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур), співмірність нарахованих штрафних санкцій), зменшив  розмір штрафних  санкцій до менше ніж 10 %.
Колегія суддів вважає такий висновок прийнятним з огляду на такі обставини.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 905/1180/17, від 12.09.2018 у справі № 912/3594/17,  вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для такого зменшення. 
При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, штрафу покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції узяв до уваги зазначені вище обставини, які є достатніми для прийняття рішення про зменшення боржнику розміру штрафних санкцій. 
Натомість зазначення скаржником в апеляційній скарзі аргументів, що: штрафні санкції становлять лише 6 % від суми основного боргу; п. 6.3. Договору передбачає відповідальність за порушення зобов`язання незалежно від наявності вини;  укладення Договору з боку відповідача є ознакою згоди з усіма пунктами Договору; прострочення виконання зобов`язання становить понад 1,5 року; відсутність будь-яких форс-мажорних, виняткових чи інших обставин, що унеможливили виконання зобов`язання;  ігнорування виконання зобов`язання після звернення з вимогою; складний фінансовий стан позивача та понесення збитків в результаті прострочення, зокрема урахування того, що на виконання оплати за Договором поставки використано кредитні кошти, суд апеляційної інстанції вважає суттєвими, що впливають на права та інтереси позивача.
Проте, для дотримання балансу та недопущення непомірного тягаря для боржника, на суд покладається обов`язок дотримання балансу інтересів сторін, що у даному випадку, суд і вчинив. 
При цьому, колегія суддів при аналізі розміру штрафних санкцій узяла до уваги, що розмір невиконаного зобов`язання (основний борг) становить 659 736,00 грн,  а сума заявлених штрафних санкцій - 407   189,11 грн (77 189,11 грн  пені, 330 000,00 грн  штрафу),  з урахуванням також і того, що на користь позивача стягнено суму процентів у розмірі 30 % річних та суму курсової різниці за умовами договору.
Що стосується аргументів позивача, що судове рішення прийняте без урахування висновків Верховного Суду у подібних справах № 925/1641/17,                         № 924/709/17, № 910/9813/19, 910/6046/16, то колегія суддів, проаналізувавши викладені висновки в судових рішеннях, вважає, що прийняте судом першої інстанції рішення жодним чином не порушує принципів, які суд касаційної інстанції застосував при вирішенні питання співмірності розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з боржників.
Посилання скаржника на долучену до матеріалів справи копію витягу з Кредитного договору № BLA20120, як на доказ понесення збитків у зв`язку з порушенням СФГ «ЗОРЯ» своїх зобов`язань за Договором поставки, колегією суддів відхиляються, оскільки є такими, що не підтвердженні належними взаємозв`язок між порушенням зобов`язань СФГ «ЗОРЯ» та укладанням вказаного кредитного договору, а також не спростовують вищевикладене.   
Окрім того, позивач заявив до стягнення  126 975,24 грн курсової різниці.
Згідно з п. 4.4 Договору поставки в разі збільшення курсу долара США по відношенню до гривні більш ніж на 5 % з дня одержання попередньої оплати від Покупця до дня її повернення останньому у випадку невиконання або часткового невиконання умов Договору щодо поставки Товару, Постачальник зобов`язаний окрім повернення Покупцю всіх належних до повернення коштів та неустойки, сплатити курсову різницю, яка розраховується за формулою, зазначеної в Договорі 
Сторони погодили, що належним джерелом інформації щодо офіційного курсу долару США є Інтернет-ресурс http://www.bank.gov.ua.). Офіційний курс долара США станом на момент здійснення передоплати 22.08.2019 становив 25,2044 грн, станом на  момент пред`явлення позову -  27,6289 грн, що більше ніж на 5 % офіційного курсу долара США до гривні на момент здійснення передоплати.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з СФГ «ЗОРЯ» суми курсової різниці в 126 975,24 грн.
Водночас колегія суддів бере до уваги, що спір виник через прострочення боржником поставки Товару та правомірності застосування солідарного стягнення грошових коштів з боржника - СФГ «ЗОРЯ» та поручителя   ОСОБА_1 . 
Згідно з      ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
У       ст. 553 Цивільного кодексу України   передбачено, що за договором поруки поручитель зобов`язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до      ст. 554 Цивільного кодексу України   разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Суд установив, що АТ «ДПЗКУ»  зверталося до ОСОБА_1  як Поручителя із вимогою від 18.03.2020 про виконання зобов`язань за Договором поставки. Проте вимога залишилася без виконання.
З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про солідарне стягнення з відповідачів сум основного боргу, процентів, курсової різниці та штрафних санкцій за Договором поставки є правомірним.
Згідно      зі      статтею 236 Господарського процесуального кодексу України            судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Черкаської області від 11.01.2021 у справі  № 925/636/20  без змін.
Судові витрати (судовий збір) на підставі   ст.129 ГПК України   покладаються на скаржника.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                           П О С Т А Н О В И В :
                 1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду Черкаської області    від 11.01.2021 у справі №925/636/20 залишити без задоволення. 
                 2.Рішення Господарського суду Черкаської області від 11.01.2021 у справі №925/636/20 залишити без змін.  
           3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги  покласти на скаржника.     
           4.Матеріали справи №925/636/20 повернути до Господарського суду Черкаської області.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
          Повний текст судового рішення складено 29.03.2021.

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                В.В. Куксов

                                                                                Є.Ю. Шаптала