Справа № 456/4454/15-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С. 
Провадження № 22-ц/811/4108/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Шандри М.М.
Секретар Іванова О.О.
З участю: представника позивача АТ КБ «Приватбанк» Жарського І.Р., представника відповідача ОСОБА_1 -адвоката Чупа І.І.
Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 456/4454/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

20.10.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.10.2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 8 960.00 доларів США. 
В забезпечення виконання вказаного зобов`язання ОСОБА_2 , між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов`язався перед кредитором відповідати за усі зобов`язання ОСОБА_3 у повному обсязі. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 своїх кредитних зобов`язань, станом на 26 серпня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 20 847,09 доларів США, яку позивач просив стягнути солідарно з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 серпня 2016 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2017 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором від 18.10.2006 року № LVH 2АЕ00000128 у розмірі 20 847,09 доларів США, що еквівалентно 471 561,18 грн.
Вирішено питання судових витрат.
Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 серпня 2016 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що суд помилково дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, оскільки рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.02.2012 року задоволено позов Банку про звернення стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль Опель Омега 2.0і д.н.з. НОМЕР_1 ,1998 року випуску, відтак вважає, що зобов`язання боржника виконано.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) представником АТ КБ «Приватбанк» Жарським І.Р. надано суду заперечення на апеляційну скаргу та пояснення із врахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 13.11.2019 року у справі № 456/4454/15-ц (а.с.160-162 т.1; 84-87 т.2)
Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Чупа І.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника АТ КБ «Приватбанк» Жарського І.Р., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до частини третьої ст.3 ЦПК провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частини першої ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст.367 ЦПК).
Матеріалами справи та судом встановлено, що 18 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № LVH 2АЕ00000128, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 8 960,00 доларів США зі сплатою 10,8 % на рік. (а.с.12-13 т.1).
На забезпечення виконання вказаного кредитного зобов`язання, 18 жовтня 2006 року ОСОБА_2 передав банку під заставу автомобіль Опель Омега 2.0,1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова/шасі НОМЕР_2 .
Також 18 жовтня 2006 року на забезпечення вказаного кредитного зобов`язання, між банком та ОСОБА_1 укладено Договір поруки № LVH2AE00000128/1, відповідно до умов якого останній зобов`язався перед кредитором відповідати за всі зобов`язання ОСОБА_2 у повному обсязі. (а.с.14).
Встановлено, що заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 18 жовтня 2006 року в розмірі 65 114,34 грн. шляхом звернення стягнення на предмет застави, зокрема, автомобіль Опель Омега 2.0,1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 526,530,610, частини першої ст.612 ЦК зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК.
Із заочного рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2012 року вбачається, що кредитор реалізував право на дострокове повернення кредиту та платежів за ним, пред`явивши позов про стягнення заборгованості шляхом звернення на предмет застави.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2012 року про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави свідчить про закінчення строку дії кредитного договору.
Враховуючи те, що судовим рішенням від 20.02.2012 року задоволено вимоги кредитора щодо дострокового стягнення суми кредиту, нарахованих процентів і штрафних санкцій шляхом звернення стягнення на предмет застави, відтак відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитними коштами по ч.2 ст.625, оскільки суд вирішує справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги.
Крім того, статтями 610,611 ЦК передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Право кредитора на нарахування неустойки за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або сплати процентів за користування кредитом передбачене п.4.1 кредитного договору, згідно з яким позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення.
Пред`явленням Вимоги про дострокове повернення кредиту банк змінив строк виконання основного зобов`язання, з чим погодився суд першої інстанції, задоволивши вимоги про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості у повному обсязі,отже право кредитора на отримання передбаченої договором неустойки припинилося.
Такі висновки узгоджуються із висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-15цс18 згідно з якою Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше викладених Верховним Судом України висновків про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору і не позбавляє кредитора права на отримання процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК та штрафних санкцій.
Враховуючи те, що внаслідок звернення стягнення на предмет застави, не в повній мірі погашені боргові зобов`язання кредитора ОСОБА_2 , тому порука ОСОБА_1 не припинилася через неповне погашення заборгованості позичальником ОСОБА_2 станом на 20.02.2012 року.
За змістом частини четвертої ст.559 ЦК (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, не пред`явить вимоги до поручителя.
Відповідно до пункту 12 Договору поруки, порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. (а.с. 11(зв.).
Враховуючи те, що Вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором пред`явлені (20 жовтня 2015 року) до поручителя протягом п`яти років від дня настання строку його виконання (лютий 2020 року), порука не припинилася, відтак поручитель ОСОБА_1 відповідає нарівні із позичальником ОСОБА_2 в межах боргових зобов`язань останнього.
Згідно Розрахунку заборгованості за Кредитним договором № LVH 2АЕ00000128 від 18.10.2006 року борг позичальника ОСОБА_2 станом на 20 лютого 2012 року за мінусом коштів від реалізації автомобіля становить: за тілом кредиту 4 275,66 доларів США, відсотки 1 172,61 долар США та пеня 297,81 долар США-всього 5 746,08 доларів США (а.с.5-6-6зв. Т.1).
Щодо стягнення комісії в сумі 137, 94 долари США, пункт 2.2.3 договору є нікчемним, а кошти стягненню не підлягають.
Судом взято до уваги, що в Розрахунок заборгованості боргу відповідачів , на виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.02.2020 року звернуто стягнення на автомобіль Опель Омега 2.0і, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується Актом від 28.03.2012 року. Заставний автомобіль реалізовано 24 липня 2013 року за ціною 28 500 грн., що було еквівалентно 3 565,62 долари США. Розрахунок проведено у співвідношенні 100 доларів США = 2262.3411 грн. (а.с.7т.1).
Дана обставина підтверджується Договором купівлі-продажу від 24.07.2013 року та Актом приймання-передавання авто (а.с.163-165 т.1). 
07.08.2013 року кошти від продажу автомобіля в сумі 1 782,81 долар США зараховано на погашення заборгованості за Кредитним договором. Кошти в сумі 14250 грн., що було еквівалентно 1782,81 долар США зараховані банком на рахунок за збереження автомобіля на площадці банку за період з 02.04.2012 року по 07.08.2013 року.
Щодо періоду за який нараховано кошти за збереження автомобіля з 25.07.2013 року по 07.08.2013 року, що не відповідає акту приймання-передачі, суд зазначає, що 07.08.2013 року-день поступлення коштів від покупця ТОВ «Автокредит люкс» на рахунок банку. 
Щодо доводів позивача про стягнення відсотків відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, суд апеляційної інстанції відхиляє такі, оскільки розгляд справи щодо стягнення відсотків проводиться у межах погодженого сторонами строку кредитування, в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги.
Наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання регламентує ч.2 ст. 625 ЦК в охоронюваних правах кредитора та не є предметом спору.
Враховуючи те, що позовна заява подана в межах строку позовної давності, визначеної сторонами у Договорі поруки, тому доводи представника відповідача ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам матеріального права, суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 п.3,4 ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: п.3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Керуючись ст..ст.374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 серпня 2016 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) солідарно в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором № LVH2 АЕ 00000128 від 18.10.2006 року в розмірі 5 746,08 доларів США, що еквівалентно 129 976,33 грн. ( Сто двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість грн.. 33 коп.), зокрема: 
-за тілом кредиту 4 275,66 доларів США; 
-відсотки в сумі 1 172,61 долари США; 
-пеня в сумі 297,81 долар США та судові витрати по справі в розмірі по 1 283,83 грн. з кожного. 
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 11 лютого 2021 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

М.М.Шандра