ОКРЕМА ДУМКА
(спільна)
суддів Великої Палати Верховного Суду Прокопенка О. Б., Британчука В. В., Єленіної Ж. М.
на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2021 року в адміністративній справі № 855/7/21 (П/9901/10/21) (провадження № 11-15ав21) за позовом ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії (далі - ЦВК), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Пришибська сільська територіальна виборча комісія Кременчуцького району Полтавської області (далі - Пришибська СТВК), про визнання протиправним і скасування рішення
Короткий зміст установлених обставин та рішення суду попередньої інстанції
8 січня 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду як суду першої інстанції з позовом до ЦВК, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 3 січня 2021 року № 3 «Про визнання ОСОБА_2 обраним Пришибським сільським головою Кременчуцького району Полтавської області».
На обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 зазначила, що ЦВК, установивши результати виборів Пришибського сільського голови Кременчуцького району Полтавської області (далі - Пришибський сільський голова) в єдиному одномандатному виборчому окрузі, всупереч вимогам чинного законодавства ухвалила оскаржувану постанову про визнання особи обраною Пришибським сільським головою та офіційне оприлюднення результатів виборів за відсутності окремого рішення про закріплення за собою таких повноважень, чим перебрала на себе повноваження відповідної територіальної виборчої комісії (далі - ТВК). При цьому відповідач у постанові від 29 грудня 2020 року № 584 «Про забезпечення встановлення результатів голосування з виборів Пришибського сільського голови Кременчуцького району Полтавської області 25 жовтня 2020 року в єдиному одномандатному виборчому окрузі» визначив за собою лише повноваження щодо встановлення результатів голосування з виборів Пришибського сільського голови, за підсумками чого, на думку позивачки, складається протокол, а не повноваження щодо прийняття рішень про визнання особи обраною сільським, селищним, міським головою та щодо офіційного оприлюднення результатів виборів.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10 січня 2021 року передав позов ОСОБА_1 на розгляд до Верховного Суду.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 14 січня 2021 року відмовив у задоволенні позову.
Судове рішення мотивоване тим, що:
-    аналіз положень частини першої статті 3, частини другої статті 19, статей 20, 196 Виборчого кодексу України (далі - ВК) дає підстави для висновку, що під результатами виборів у вищенаведених нормах (статті 20 і 196 ВК) необхідно розуміти результат будь-якого типу виборів, у тому числі й місцевих виборів. Протилежного Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС) не містить, оскільки такий висновок прямо випливає із наведених процесуальних норм;
-    аналіз частини першої статті 21 Закону України від 30 червня 2004 року № 1932-IV «Про Центральну виборчу комісію» (далі - Закон № 1932-IV) та статті 33, пункту 6 частини першої статті 205 ВК дає підстави зробити висновок, що ЦВК має повноваження на встановлення результатів місцевих виборів і це випливає із Закону № 1932-IV у поєднанні з приписами ВК. Тому не можна стверджувати, що в такій ситуації ЦВК «переймає на себе» повноваження відповідної ТВК, здійснюючи контроль чи надаючи консультативно-методичну допомогу. ЦВК здійснює свої власні, надані законом повноваження; 
-    законодавством не передбачена необхідність прийняття ЦВК окремих процедурних рішень для отримання таких повноважень після встановлення результатів голосування, що спростовує доводи позивачки про те, що в постанові ЦВК від 29 грудня 2020 року № 584 «Про забезпечення встановлення результатів голосування з виборів Пришибського сільського голови Кременчуцького району Полтавської області 25 жовтня 2020 року в єдиному одномандатному виборчому окрузі» не визначалися повноваження ЦВК щодо прийняття рішення про визнання особи обраною сільським, селищним, міським головою. Отже, ЦВК відповідно до пункту 6 частини першої статті 205, пункту 1 частини першої статті 278 ВК правомірно, у межах наданих власних повноважень, ухвалила спірну постанову, яка не суперечить встановленим результатам голосування; 
-    доводи позивачки про те, що постановою ЦВК від 29 грудня 2020 року № 584 не визначалися повноваження ЦВК щодо прийняття будь-яких рішень про офіційне оприлюднення результатів виборів Пришибського сільського голови, не є підставою для скасування спірної постанови, оскільки встановлені ЦВК результати місцевих виборів підлягають офіційному оприлюдненню, що не суперечить приписам статті 282 ВК. До того ж позивачкою не наведено, а судом не встановлено підстав для прийняття за результатами голосування ЦВК рішень, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 278 ВК.
За висновком суду першої інстанції, постанова ЦВК від 3 січня 2021 року № 3 «Про визнання ОСОБА_2 обраним Пришибським сільським головою Кременчуцького району Полтавської області» прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, підстав для її скасування немає.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначила, що оскаржуване рішення постановлено судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Позивачка зазначає, що висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 7 січня 2021 року у справі № 9901/1/21, повністю спростовують позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в оскаржуваному рішенні щодо закріплення за ЦВК власних повноважень на встановлення результатів місцевих виборів (а не у формі контролю за діяльністю відповідної ТВК). За відсутності власних повноважень на встановлення результатів місцевих виборів ЦВК має дотримуватися вимог ВК, зокрема статті 205 цього Кодексу. На думку скаржниці, встановлення результатів виборів Пришибського сільського голови в частині прийняття рішення про визнання особи обраною Пришибським сільським головою відбулося з порушенням процедури, визначеної ВК, оскільки ЦВК, вийшовши за межі своїх повноважень, прийняла рішення замість ТВК за відсутності окремого рішення про закріплення за собою таких повноважень та відсутності доказів невиконання Пришибською СТВК вимог ВК щодо встановлення в порядку та строки, визначені цим Кодексом, результатів відповідних місцевих виборів у частині прийняття одного з рішень, визначених статтею 268 ВК, що суперечить пункту 6 статті 205 та статті 268 ВК.
ОСОБА_1 також указує на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що позивачкою не наведено, а судом не встановлено підстав для прийняття за результатами голосування ЦВК рішень, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 278 ВК. Позивачка стверджує, що постановою ЦВК від 29 грудня 2020 року № 584 було встановлено невиконання Пришибською СТВК вимог щодо встановлення результатів голосування з виборів Пришибського сільського голови. При цьому у вказаній постанові відповідач не аналізував інші дії Пришибської СТВК та не визначив за собою контрольні повноваження здійснювати замість Пришибської СТВК дії, передбачені частиною першою статті 278 ВК. Відтак після складення 30 грудня 2020 року протоколу про результати голосування з виборів Пришибського сільського голови ЦВК повинна була, на думку скаржниці, всю виборчу документацію, отриману від архівного відділу Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області та Пришибської СТВК, повернути Пришибській СТВК для проведення в подальшому дій щодо встановлення результатів виборів, а не самостійно вчиняти відповідні дії. Позивачка стверджує, що зазначена ситуація свідчить про втручання ЦВК у діяльність Пришибської СТВК, прийняття будь-якого рішення з порушенням компетенції, визначеної Законом № 1932-IV, ВК, та про відсутність гарантій дотримання права учасників виборчого процесу на чесні вибори.
На думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції також проігнорував її доводи про те, що відповідач не надав суду доказів того, що Пришибською СТВК не виконуються вимоги ВК в частині офіційного оприлюднення результатів виборів Пришибського сільського голови, що, у свою чергу, виключає наявність підстав для вчинення ЦВК дій у формі контролю за відповідною ТВК на підставі статті 205 цього Кодексу та жодним чином не легітимізує мету, для досягнення якої відповідні повноваження були здійснені комісією вищого рівня.
Велика Палата Верховного Суду постановою від 18 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнила частково.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 січня 2021 року скасувала.
Направила адміністративну справу № 855/7/21 (П/9901/10/21) за позовом ОСОБА_1 до ЦВК, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Пришибська СТВК, про визнання протиправним і скасування рішення - до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Основні мотиви, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду
Так, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що у постанові від 7 січня 2021 року у справі № 9901/1/21 (провадження № 11-4ав21) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у випадку встановлення результатів відповідних місцевих виборів та/або реєстрації обраних депутатів, сільських, селищних, міських голів на підставі пункту 6 частини першої статті 205 ВК ЦВК переймає на себе повноваження відповідної ТВК, при цьому користується процедурою, передбаченою законом для встановлення результатів місцевих виборів (встановлення результатів голосування, ухвалення рішення про визнання особи обраною), визначеною для ТВК, тобто фактично діє замість відповідної ТВК. Отже, повноваження ЦВК при проведенні виборів депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад та сільських, селищних, міських голів є контрольними та консультативно-методичними, на відміну від безпосередніх повноважень ЦВК, яка очолює систему виборчих комісій при організації і проведенні виборів Президента України, народних депутатів України, всеукраїнського референдуму.
Усупереч наведеному вище правовому висновку Великої Палати Верховного Суду суд першої інстанції у рішенні, яке переглядається, зазначив про те, що аналіз частини першої статті 21 Закону № 1932-IV та статті 33, пункту 6 частини першої статті 205 ВК дає підстави для висновку, що ЦВК має повноваження на встановлення результатів місцевих виборів і це випливає із Закону № 1932-IV у поєднанні з приписами ВК. Тому не можна стверджувати, що в такій ситуації ЦВК «переймає на себе» повноваження відповідної ТВК, здійснюючи контроль чи надаючи консультативно-методичну допомогу. На думку суду першої інстанції, ЦВК здійснює свої власні, надані законом повноваження. Здійсненням контрольних повноважень з боку ЦВК слід визнати прийняття рішення про протиправність рішень, дій чи бездіяльності ТВК, скасування таких рішень, зобов`язання вчинити певні дії. Однак установлення результатів виборів ЦВК у жодному випадку, на переконання суду, не можна розцінювати як здійснення контрольних повноважень, оскільки його метою є не перевірка діяльності ТВК, а позитивні дії щодо визначення результатів народного волевиявлення.
Велика Палата Верховного Суду вважає помилковими вказані висновки суду першої інстанції, який залишив поза увагою те, що пункт 6 частини першої статті 205 ВК визначає не лише повноваження ЦВК щодо встановлення результатів відповідних місцевих виборів, а й передбачає обов`язкову умову для цього - невиконання або неналежне виконання ТВК вимог ВК щодо встановлення таких результатів. За відсутності таких обставин ЦВК не може з власної ініціативи встановити результати відповідних місцевих виборів. Отже, оскільки саме неналежна поведінка ТВК обумовлює потребу прийняття ЦВК замість неї рішення про встановлення результатів відповідних місцевих виборів, то відповідач у такому випадку виконує саме контрольні повноваження.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що прийняття ЦВК замість відповідної ТВК рішення про встановлення результатів місцевих виборів відбулося внаслідок неналежного виконання ТВК вимог законодавства щодо встановлення таких результатів, що свідчить про виконання відповідачем саме контрольних повноважень. До того ж про виконання ЦВК саме контрольних функцій свідчить зміст її постанови від 29 грудня 2020 року № 584 «Про забезпечення встановлення результатів голосування з виборів Пришибського сільського голови Кременчуцького району Полтавської області 25 жовтня 2020 року в єдиному одномандатному виборчому окрузі».
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що згідно із частиною другою статті 22 та другим реченням частини третьої статті 273 КАС позовні вимоги у справі, яка переглядається, підсудні апеляційному адміністративному суду в апеляційному окрузі, що включає місто Київ. При цьому до Верховного Суду як суду першої інстанції оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність ЦВК, вчинені/допущені нею на виконання власних повноважень щодо встановлення нею результатів загальнодержавних виборів чи всеукраїнського референдуму.
Велика Палата Верховного Суду наголосила на помилковості висновку суду першої інстанції про те, що оскарження встановлення результатів відповідних місцевих виборів не до Верховного Суду як суду першої інстанції, а до апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає місто Київ, нібито принижує правове значення цих виборів і, як наслідок, правовий статус цих органів та їх посадових осіб, оскільки віднесення законодавцем у частині четвертій статті 22 та статті 266 КАС оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України до підсудності Верховного Суду як суду першої інстанції жодним чином не принижує правовий статус інших суб`єктів владних повноважень, зокрема, Кабінету Міністрів України, центральних та інших органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування тощо, справи за позовами до яких підсудні не Верховному Суду як суду першої інстанції, а місцевим адміністративним судам.
Підстави і мотиви для висловлення окремої думки
Відповідно до частини третьої статті 34 КАСсуддя, не згодний із судовим рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
Вважаємо помилковими висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ЦВК про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 3 січня 2021 року № 3 «Про визнання ОСОБА_2 обраним Пришибським сільським головою Кременчуцького району Полтавської області» мають розглядатися Шостим апеляційним адміністративним судом як судом першої інстанції з таких міркувань.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року 
№ 19-рп/2011 стосовно тлумачення частини другої статті 55 Конституції України визнано, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.
У пункті 3 частини першої статті 4 КАС міститься визначення поняття «адміністративний суд», згідно з яким - це суд, до компетенції якого зазначеним Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.
Відповідно до частини третьої статті 27 КАС, норми якої регулюють правила виключної підсудності, підсудність окремих категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом.
За приписами частин другої та четвертої статті 22 КАС апеляційному адміністративному суду в апеляційному окрузі, що включає місто Київ, як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності ЦВК (окрім визначених частиною четвертою цієї статті), дій кандидатів на пост Президента України, їх довірених осіб.
Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення ЦВК результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. 
Аналогічні приписи містяться і в частині третій статті 273 КАС, якою передбачено, що рішення, дії або бездіяльність ЦВК щодо встановлення нею результатів виборів чи всеукраїнського референдуму оскаржуються до Верховного Суду. Усі інші рішення, дії або бездіяльність ЦВК, члена цієї комісії, прийняті у межах виборчого процесу, оскаржуються до апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає місто Київ.
Судом першої інстанції встановлено, що станом на 29 грудня 2020 року Пришибська СТВК не встановила результати виборів Пришибського сільського голови, які відбулися 25 жовтня 2020 року. При цьому правомірність дій та рішень Пришибської СТВК щодо встановлення результатів голосування неодноразово були предметом судових розглядів у низці адміністративних справ, а також предметом розгляду на засіданнях ЦВК.
Пришибська СТВК 27 грудня 2020 року прийняла рішення щодо повторного підрахунку голосів без урахування судових рішень в адміністративних справах № 440/6389/20, 440/6642/20, 440/7409/20, що набрали законної сили, та постанов ЦВК від 22 та 24 грудня 2020 року № 572 і 578 відповідно.
29 грудня 2020 року ЦВК ухвалила постанову № 584 «Про забезпечення встановлення результатів голосування з виборів Пришибського сільського голови Кременчуцького району Полтавської області 25 жовтня 2020 року в єдиному одномандатному виборчому окрузі», пунктом 7 якої визначила, що повноваження щодо встановлення результатів голосування з виборів Пришибського сільського голови 25 жовтня 2020 року з урахуванням судових рішень, що набрали законної сили, здійснює ЦВК.
Законність постанови ЦВК від 29 грудня 2020 року № 584 була предметом судового розгляду у справі № 855/143/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 . Шостий апеляційний адміністративний суд рішенням від 30 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 3 січня 2021 року, відмовив у задоволенні позову.
30 грудня 2020 року ЦВК на своєму засіданні провела повторний підрахунок голосів виборців, за результатами якого склала відповідні протоколи та протокол про результати голосування з виборів Пришибського сільського голови.
Законність складених протоколів та дій ЦВК щодо їх складання була предметом судового розгляду у справах № 855/1/21 та 9901/1/21 за адміністративними позовами ОСОБА_1 . Шостий апеляційний адміністративний суд рішеннями від 5 та 10 січня 2021 року відповідно відмовив у задоволенні вказаних позовів.
3 січня 2021 року ЦВК ухвалила постанову № 3 «Про визнання ОСОБА_2 обраним Пришибським сільським головою Кременчуцького району Полтавської області», якою вирішила:
- визнати ОСОБА_2 обраною Пришибським сільським головою;
- офіційно оприлюднити результати виборів Пришибського сільського голови 25 жовтня 2020 року шляхом опублікування відповідного повідомлення у місцевому друкованому засобі масової інформації.
Вважаємо за необхідне наголосити, що до виключної підсудності Верховного Суду як суду першої інстанції належать позовні вимоги до ЦВК про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 3 січня 2021 року № 3 «Про визнання ОСОБА_2 обраним Пришибським сільським головою Кременчуцького району Полтавської області».
Водночас більшість суддів Великої Палати Верховного Суду при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 , проаналізувавши положення Закону № 1932-IV у поєднанні зі статтями 125, 127, 205, 268, 278 ВК та статтями 22, 273 КАС, помилково дійшла висновку, що позовні вимоги у справі, яка переглядається, підсудні апеляційному адміністративному суду в апеляційному окрузі, що включає місто Київ. При цьому до Верховного Суду як суду першої інстанції оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність ЦВК, вчинені/допущені нею на виконання власних повноважень щодо встановлення нею результатів загальнодержавних виборів чи всеукраїнського референдуму.
За змістом статті 1 Закону № 1932-IV ЦВК є колегіальним державним органом, який наділений повноваженнями щодо організації підготовки і проведення виборів депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів, всеукраїнського і місцевих референдумів в порядку та в межах, встановлених цим та іншими законами України. Комісія здійснює контроль за діяльністю та консультативно-методичне забезпечення виборчих комісій, які утворюються для організації підготовки та проведення виборів депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад та сільських, селищних, міських голів, та комісій з місцевих референдумів.
ЦВК у межах повноважень, визначних частиною першою статті 2, статтями 16, 17 Закону № 1932-IV, забезпечує дотримання передбачених Конституцією та законами України принципів і засад виборчого процесу, реалізацію виборчих прав громадян України, однакове застосування законодавства України про вибори на всій території України, здійснює контроль за додержанням вимог законодавства України про вибори, приймає роз`яснення і рекомендації з питань застосування законодавства України про вибори.
Важливо зазначити, що 19 грудня 2019 року Верховною Радою України прийнято ВК і він набрав чинності з 1 січня 2020 року, тобто його ухвалено у часі пізніше, ніж Закон № 1932-IV, і саме ВК є спеціальним нормативно-правовим актом, відповідно до положень якого здійснювалася організація підготовки та проведення чергових та перших місцевих виборів 25 жовтня 2020 року. Кодекс визначає гарантії права громадян на участь у виборах, регулює підготовку та проведення виборів Президента України, народних депутатів України, депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, сільських, селищних, міських, районних у містах рад, сільських, селищних, міських голів.
Частиною першою статті 3 ВК передбачено, що відповідно до Конституції України в Україні проводяться такі типи виборів: 1) вибори Президента України; 2) вибори народних депутатів України; 3) місцеві вибори: а) вибори депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим; б) вибори депутатів сільської, селищної, міської ради; в) вибори сільського, селищного, міського голови; г) вибори депутатів районної ради; ґ) вибори депутатів обласної ради; д) вибори депутатів районної у місті ради (у містах, де утворені районні у місті ради).
Частиною другою статті 19 ВК гарантується точне і достовірне встановлення результатів виборів.
Відповідно до частини першої статті 20 ВК виборчий процес - це здійснення протягом встановленого цим Кодексом періоду часу суб`єктами, визначеними статтею 22 цього Кодексу, виборчих процедур, пов`язаних із підготовкою і проведенням відповідних виборів, встановленням та офіційним оголошенням (офіційним оприлюдненням) їх результатів.
Згідно із частиною першою статті 196 ВК виборчий процес місцевих виборів включає такі етапи: 1) утворення виборчих округів; 2) утворення дільничних виборчих комісій; 3) складання списків виборців, їх перевірка та уточнення; 4) висування та реєстрація кандидатів; 5) проведення передвиборної агітації; 6) голосування у день виборів; 7) підрахунок голосів виборців, установлення підсумків голосування і результатів місцевих виборів.
Отже, законодавець розмежував такі етапи виборчого процесу місцевих виборів, як порядок підрахунку голосів виборців, встановлення підсумків голосування та встановлення результатів голосування.
Необхідно наголосити, що зі змісту статей 20, 196 ВК убачається, що виборчий процес з кожного виду виборів має етап встановлення результатів виборів, зокрема такий етап є й під час проведення місцевих виборів.
На наше переконання, аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що під результатами виборів у наведених вище нормах необхідно розуміти результат будь-якого типу виборів, у тому числі й місцевих виборів. Протилежного КАС не містить, оскільки такий висновок прямо випливає із наведених процесуальних норм.
Частиною першою статті 21 Закону № 1932-IV визначено перелік повноважень ЦВК щодо організації підготовки і проведення виборів депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад, сільських, селищних, міських голів, з поміж іншого, пунктом 9 цієї статті встановлено, що ЦВК здійснює інші повноваження відповідно до цього та інших законів України.
Зазначена норма є бланкетною та вказує, що перелік повноважень ЦВК, визначених цим Законом, не є вичерпним і може встановлюватися іншими законами.
Викладене підтверджується змістом частини другої статті 33 ВК, якою встановлено, що статус ЦВК визначається Конституцією України, цим Кодексом, Законом 
№ 1932-IV та іншими законами.
У ВК повноваження ЦВК щодо організації і проведення місцевих виборів встановлені статтею 205.
Так, відповідно до пункту 6 частини першої цієї статті ЦВК у разі невиконання відповідною ТВК вимог цього Кодексу щодо встановлення в порядку та строки, визначені цим Кодексом, результатів відповідних місцевих виборів та/або реєстрації обраних депутатів, сільських, селищних, міських голів встановлює результати таких місцевих виборів та/або приймає рішення щодо реєстрації відповідних осіб. Порядок транспортування до ЦВК виборчої документації з відповідної ТВК встановлюється ЦВК.
На нашу думку, аналіз зазначених положень законодавства дає підстави зробити висновок, що ЦВК має повноваження на встановлення результатів місцевих виборів і це випливає із Закону № 1932-IV в поєднанні з приписами ВК.
Тому не можемо погодитися з позицією більшості суддів Великої Палати Верховного Суду, що за викладених обставин ЦВК «переймає на себе» повноваження відповідної ТВК, здійснюючи контроль чи надаючи консультативно-методичну допомогу.
Зазначені та проаналізовані норми права з урахуванням обставин справи свідчать, що ЦВК здійснює свої власні, надані законом повноваження.
Крім того, на наше переконання, суд першої інстанції належним чином проаналізував і зробив обґрунтовані висновки щодо поняття контрольних повноважень, які помилково не сприйняті більшістю суддів Великої Палати Верховного Суду.
Так, поняття контрольних повноважень відоме в адміністративному праві, воно поширюється на контроль ЦВК щодо виборчих комісій нижчого рівня, який має адміністративний (управлінський), а не судовий характер. Контрольні повноваження спрямовані на відповідний об`єкт - рішення, дії чи бездіяльність підпорядкованих органів. У цьому сенсі здійсненням контрольних повноважень з боку ЦВК слід визнати прийняття рішення про протиправність рішень, дій чи бездіяльності ТВК, скасування таких рішень, зобов`язання вчинити певні дії.
Однак установлення результатів виборів ЦВК у жодному випадку не може бути розцінене як здійснення контрольних повноважень, оскільки його метою є не перевірка діяльності ТВК, а позитивні дії щодо визначення результатів народного волевиявлення. З погляду встановлення результатів виборів та обрання депутатів чи посадових виборних осіб не має значення, який суб`єкт виконує ці дії, якщо вони правильні (чесні), передбачені законом і здійснюються в межах повноважень, наданих законом.
Те, що у випадку місцевих виборів встановлюються результати обрання органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, а не державних органів, не може бути підставою для приниження правового значення цих виборів і, як наслідок, правового статусу цих органів та посадових осіб цих органів. Доцільно нагадати, що суб`єктом здійснення влади як через органи державної влади, так і через органи місцевого самоврядування однаковою мірою є народ (частина друга статті 5 Конституції України).
Результатом виборів сільського голови є досягнення їх мети - визнання особи обраною за наслідками народного волевиявлення в установленому законодавством порядку.
На нашу думку, викладені положення відповідно до пункту 6 частини першої статті 205 ВК є безумовною законодавчою підставою для встановлення результатів цих виборів ЦВК.
Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови ЦВК від 3 січня 2021 року № 3 «Про визнання ОСОБА_2 обраним Пришибським сільським головою Кременчуцького району Полтавської області», на наше переконання, належать до виключної підсудності Верховного Суду як суду першої інстанції.
Крім того, додатково необхідно констатувати, що Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10 січня 2021 року відповідно до пункту 2 частини першої статті 29 КАС позов ОСОБА_1 до ЦВК передав на розгляд до Верховного Суду. Ухвала суду в апеляційному порядку сторонами у справі не була оскаржена і набрала законної сили.
Зі статті 30 КАС убачається, що спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.
Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.
Справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.
Викладені обставини також свідчать, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду обґрунтовано розглянув справу по суті заявлених ОСОБА_1 до ЦВКвимог про визнання протиправною та скасування постанови.
 
Висновки 
З огляду на викладене вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду повинна була розглянути по суті доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі за її позовом до ЦВК про визнання протиправною та скасування постанови й ухвалити остаточне рішення залежно від установлених обставин, а не скасовувати судове рішення і направляти справу до Шостого апеляційного адміністративного суду для її розгляду.
 
Судді Великої Палати Верховного Суду:                                О. Б. Прокопенко
 
                                                                                                   В. В. Британчук
 
                                                                                                  Ж. М. Єленіна