ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3150/21 Справа № 173/1744/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року                                                                 м. Дніпро

       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді - Деркач Н.М.,
суддів: Демченко Е.Л., Пищиди М.М.,
за участю секретаря Піменової М.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 

ВСТАНОВИВ:

       У жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.1-40).
       В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 01.08.2007 року, згідно якої відповідачці встановлений кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
       Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. В подальшому кредитний ліміт збільшився до 10 000.00 грн..
       Посилаючись на те, що відповідачка не виконує взятих на себе зобов`язань, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 01.08.2007 року, станом на 31.07.2020 року, в загальній сумі 131 606, 87 грн. та складається з наступного: 9 927. 34 грн. - заборгованість за кредитом, 121 679. 53 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 07.07.2007 року по 30.07.2017 року. А також просив стягнути з відповідачки понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102.00 грн..
       Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 серпня 2007 року, а саме - заборгованість за кредитом, яка виникла станом на 31 липня 2020 в сумі 9 927 (дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять сім) грн. 34 коп.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покладено на АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 49-55).
       Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, просив його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін (а.с. 62-76).
       При цьому, апелянт зауважив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову банку про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, оскільки це передбачено кредитним договором.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
       Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2020 року підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
       Відповідачка не скористалася своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 9 927 (дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять сім) грн. 34 коп., апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Зазначеним вимогам судове рішення в оскаржуваній частині відповідає не у повній мірі.
       Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг та підписала заяву № б/н від 01.08.2007 року, згідно якої було встановлено кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а саме 500.00 грн..
       Підписана відповідачкою заява складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у заяві. Таким чином відповідачка підтвердила свою згоду на укладення кредитного договору та кредитний договір, шляхом складання зазначеного вище документу, був укладений у належній письмовій формі.
       Укладений між сторонами договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним.         Крім того, відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, встановлено, що відповідачкою було активовану видану їй картку та вона активно нею користувалася, а саме: отримувала кредитні кошти та періодично вносила грошові суми на погашення кредиту, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача, тобто, фактично ОСОБА_1 виконувала умови укладеного договору.
       Згідно наданої суду довідки, розмір кредитного ліміту відповідачці неодноразово змінювався та максимальний його розмір станом на 24.11.2012 року склав 10 000 грн..
        Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в сумі 9 927. 34 грн., підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено, що відповідачка отримувала дані кошти та активно користувалась ними.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачки заборгованості по нарахованим процентам, суд виходив з того, що у заяві позичальниці від 01 серпня 2007 року процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) і комісії за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які наявні в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , а отже їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 серпня 2007 року, шляхом підписання заяви-анкети, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, комісії та штрафів.
       Проте, суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та як наслідок, дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачки заборгованості по нарахованим процентам виходячи з наступного.
       За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       У позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачки 121 679, 53 грн. процентів за користування кредитом з 07.07.2007 року по 30.07.2017 року, нарахованих у відповідності до умов Заяви, підписаної позичальницею ОСОБА_1 ..
       Заява позичальниці дійсно містить умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких становить 36 % з розрахунку 360 днів на рік.
       Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
       Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.
       Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.
       Однак, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачкою, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.
       Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
       Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.
       Проте, з 01.04.2015 року Банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 43,2 % річних, про що свідчить доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості, при цьому матеріали цивільної справи не містять доказів про вручення відповідачці під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.
       Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 31.03.2015 року (останній день застосування Банком процентної ставки в межах обумовленого у Заяві позичальника розміру) заборгованість за процентами з накопичувальним підсумком становила 9 528 грн. 42 коп..
       З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню, а саме - з ОСОБА_1 слід стягнути на користь Банку заборгованість по процентам за користування кредитом з 01 серпня 2007 року по 31 березня 2015 року у розмірі 9 528 (дев`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім) грн. 42 коп..
       За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення позову.
       Відповідно до 2 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
       З матеріалів справи убачається, що АТ КБ «Приватбанк» при зверненні до суду із позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн., при подачі апеляційної скарги – 3 153, 00 грн..
       Отже, згідно статті 141 ЦПК України та з урахуванням розміру задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 776, 69 грн..
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
       Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2020 року в оскаржуваній частині скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення.
       Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків:  НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, буд. 1 Д, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємців і організацій України 14360570, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 серпня 2007 року, а саме – заборгованість по процентам за користування кредитом з 01 серпня 2007 року по 31 березня 2015 року у розмірі 9 528 (дев`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім) грн. 42 коп..
       В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанцій у вигляді судового збору в розмірі 776 (сімсот сімдесят шість) грн. 69 коп..
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий:                 Н.М. Деркач

       Судді: Е.Л. Демченко

                                                                                        М.М. Пищида