КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
16 лютого 2021 року
 
м. Київ
 
справа №556/1066/20
 
провадження № 22-ц/824/876/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)
суддів - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.
за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 
 
на рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року у складі судді  Гаврищука А.В.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3  звернувся до суду з позовом, в якому просив звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментах у розмірі 36 435 грн, нарахованих відповідно до рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 листопада 2008 року на користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 листопада 2008 року змінено порядок стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання двох доньок, а також частково звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах.
Відповідно до повідомлення Володимирецького районного відділу ДВС №8695 від               02 червня 2020 року позивач має заборгованість у розмірі 36 435 грн, проте не має можливості погасити дану заборгованість через те, що від іншого шлюбу позивач має двох малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . При цьому, син ОСОБА_8 від другого шлюбу має інвалідність, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено консультаційний висновок обласної ЛКК №195 від 03 липня 2018 року та копію посвідчення серії НОМЕР_1 .
Вказував на те, що позивач, у зв`язку зі здійсненням постійного догляду за дитиною-інвалідом не має можливості отримувати інший заробіток, окрім соціальної допомоги у розмірі 26 грн. Дані кошти є недостатніми для погашення заборгованості по аліментах та утриманні інших дітей.
Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з указаним рішенням, 02 грудня 2020 року позивач звернувся  до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є безпідставним, незаконним та таким, що не відповідає завданням цивільного судочинства.
Вважає, що районним судом не взято до уваги те, що на утриманні позивача перебувають двоє малолітніх дітей, один з яких має інвалідність, що слугує підставою для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах. Такі обставини позбавляють позивача можливості працевлаштуватися та мати дохід.
Відповідач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.
Відповідач у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала та просила у задоволенні скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позивач у судове засідання повторно не з`явився, свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла у зв`язку з відсутністю постійного місця праці, наявності на утриманні інших дітей. Доказів на підтвердження вказаного твердження чи відповідних розрахунків позивачем не надано. 
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах закону.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що у сторін є двоє спільних дітей: ОСОБА_5 ,                     ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Заочним рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від                              12 листопада 2008 року змінено порядок стягнення аліментів із ОСОБА_1 та стягнуто з останнього на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти у твердій грошовій сумі 20 (двадцять) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягненням дітьми повноліття (а.с. 17).
Вказане рішення суду набрало законної сили.
Відповідно до довідки Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби № 8695 від 02 червня 2020 року, державним виконавцем проведено перерахунок заборгованості з 28 серпня 2018 року та відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 по аліментах становить 36 435 гривень (а.с.14).
Як убачається з матеріалів справи, діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживають разом з відповідачкою та знаходяться на її утриманні. ОСОБА_6 навчається в ДПТНЗ «Богуславське ВПУ сфери послуг» за професією «Перукар (перукар-модельєр); манікюрник», ОСОБА_5 навчається в КЗ КОР «Білоцерківський гуманітарно-педагогічний фаховий коледж» за спеціальністю «Початкова освіта (основи інформатики)» та проживає в гуртожитку. Оплату вартості проживання в гуртожитку та витрати щодо утримання дітей здійснюється виключно відповідачем. 
Відповідач працює підсобним робітником в АТ «Миронівське», розмір її заробітної плати становить з березня по серпень 2020 року - 19 651,44 грн (з яких утримано податку з доходів фізичних осіб 3 537,26 грн.) (а.с. 42).
На час розгляду справи старша дочка сторін - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою та стягнення аліментів на її утримання припинено відповідно до рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від                            12 листопада 2008 року.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до частини другої статті 197 СК України, з підстав якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.
Звертаючись до суду з позовом про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, представник позивача посилався на те, що позивач має на утриманні від іншого шлюбу двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Син ОСОБА_8 є дитиною з інвалідністю, а він є його опікуном, одержує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, а тому ніде не працює.
Проте, позивачем не надано доказів того, що він несе матеріальні витрати у зв`язку з інвалідністю своєї дитини, дитина потребує постійного цілодобового догляду та отримує цей догляд саме від позивача, що унеможливлює його працевлаштування. 
Натомість, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 одержує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю. При цьому, інвалідність дитині встановлена у 2018 році, а згідно трудової книжки позивач у квітні 2020 року працював у ТОВ «Пирятинський делікатес» та вже у травні 2020 року звільнився із займаної посади за угодою сторін, а у липні 2020 року звернувся до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів. 
Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вже звертався до суду з позовом про зміну порядку стягнення аліментів та звільнення від заборгованості по сплаті аліментів, посилаючись на те, що він не працює, отримує дохід виключно від присадибного господарства, має на утриманні двох непрацездатних батьків похилого віку, погіршився стан його здоров`я.
Заочним рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від                              12 листопада 2008 року змінено порядок стягнення аліментів із ОСОБА_1 та, зокрема, частково звільнено останнього від сплати заборгованості за аліментами, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 500 грн.
Отже, з наданих позивачем документів не можливо встановити, що звільнення позивача з роботи було викликано саме потребою у догляді за дитиною інвалідом, інвалідність якої супроводжується великими фінансовими затратами, а дитина перебуває виключно на утриманні позивача.
Таким чином, наведені в позові обставини, не підтверджені відповідними доказами та не можуть слугувати підставами для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.
Зважаючи на викладене, колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів вірно встановив, що ОСОБА_1 не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли би слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального та процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як такого, що є законним та обґрунтованим. 
Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
 Повне судове рішення складено «16» лютого 2021 року.

 
 
Головуючий                                                                             В.А. Кравець

Судді                                                                                          О.В. Желепа

                                                                                                     О.Ф. Мазурик