Постанова                                                 
Іменем України
 
24 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 750/3665/20
провадження № 61-15384св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Ступак О. В., 
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г.І., (суддя-доповідач), Яремка В. В., 
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підготовки (Чернігівський обласний військовий комісаріат), Міністерство оборони України, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2020 року у складі судді Карапута Л. В. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 
23 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Мамонової О. Є., Бобрової І. О., Шитченко Н. В.,
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підготовки 
(далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), Міністерства оборони України про визнання права на отримання компенсації за належне йому житлове приміщення, визнання незаконними рішень та їх скасування, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди. 
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що з 23 березня 1999 року він у складі сім`ї з п`яти осіб перебуває на квартирному обліку в Чернігівському обласному військовому комісаріаті, а з 25 вересня 2000 року – у списках осіб, які мають право на позачергове отримання житла.
 
Відповідно до статті 50 ЖК Української РСР (далі – ЖК УРСР) він має право на отримання житла, що підлягає забезпеченню відповідно до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, у редакції, чинній на час зарахування його на квартирний облік, та має право на отримання житла без здачі державної квартири, в якій проживає та яку отримав раніше, оскільки в ній залишаються проживати на законних підставах інші члени його сім`ї, які виключені зі складу сім`ї на отримання житла, оскільки є вже окремими сім`ями.
 
Після внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» його сім`я має законне право на отримання грошової компенсації за належне йому житлове приміщення в повному обсязі без відрахування площі раніше отриманої ним державної квартири.
 
Проте всупереч вищезазначеним вимогам чинного законодавства належне до отримання житло та грошова компенсація за належне його сім`ї житлове приміщення протиправно не надається.
 
Незаконними діями та рішеннями відповідачів йому та його сім`ї завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні його прав, психоемоційних переживаннях та нервуванні, погіршенні стосунків з оточуючими людьми, душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з їх протиправною поведінкою щодо нього, необхідності звернення до суду для захисту своїх прав, що призвело до порушення звичного способу його життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його організації, витрачання свого часу та коштів на оплату правової допомоги. Протягом тривалого часу, за наявності законних на те підстав, він був позбавлений права на соціальний захист, яке гарантоване державою у статті 46 Конституції України.
 
Посилаючись на зазначене, просив:
- визнати його право на отримання на сім`ю з п`яти осіб грошової компенсації за жиле приміщення, право на отримання якої він має відповідно до пункту 2 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 24 червня 2004 року № 1865-IV, частини третьої статті 50 ЖК УРСР та на підставі Закону України № 1510-IV (1510-17) «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань забезпечення житлом громадян», в повному обсязі, без відрахування площі державної квартири в якій проживає, оскільки в цій квартирі законно залишаються проживати інші члени його сім`ї, які є окремими сім`ями;
- визнати незаконними рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , юридично оформлене у формі протоколу засідання житлової комісії від 12 жовтня 2018 року № 16 та рішення комісії Міністерства оборони України з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями від 28 листопада 
2018 року № 350 щодо перевірки дотримання вимог законодавства при нарахуванні грошової компенсації за 2018 рік у Чернігівському гарнізоні, юридично оформленого у формі протоколу засідання комісії, у якому в пропозиціях стосовно нього виписано надуманий, безпідставний висновок «Доопрацювати питання щодо квартирного обліку», незаконними та скасувати їх;
- зобов`язати відповідачів негайно надати його сім`ї у складі п`яти осіб грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення в повному обсязі без відрахування площі державної квартири, в якій залишаються проживати колишні члени сім`ї, які вже є окремими сім`ями;
- стягнути з Міністерства оборони України на його користь та на користь членів його сім`ї моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16, зазначений спір не є публічно-правовим та має вирішуватися за правилами цивільного судочинства. Оспорюване рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12 жовтня 2018 року № 16 про надання облікової справи ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова з подальшим поданням її на перевірку до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил Українита розгляду на комісії по контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України є законним, а рішення комісії Міністерства оборони України з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями від 28 листопада 2018 року № 350, вичерпало свою дію після внесення змін до облікової справи позивача, згідно яких позивач перебуває на квартирному обліку з 23 березня 1999 року у складі сім`ї з п`яти осіб, а тому визнання його незаконним не відновлює порушених прав ОСОБА_1 . Чернігівський обласний військовий комісаріат, діючи в межах повноважень, визначених чинним законодавством України, прав та законних інтересів позивача не порушував, оскільки рішення про розмір грошової компенсації Чернігівський обласний військовий комісаріат не приймає, виплату відповідних коштів не проводить. Функція Чернігівського обласного військового комісаріату зводиться до прийняття документів від позивача, їх перевірки, та направлення відповідного пакету документів на адресу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова для їх подальшого опрацювання, та направлення до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України для прийняття остаточного рішення щодо виплати грошової компенсації позивачу.
 
Відмовляючи у задоволенні вимоги про зобов`язання відповідачів негайно надати сім`ї позивача складом з п`яти осіб грошову компенсацію за належне йому жиле приміщення, без відрахування площі державної квартири в якій залишаються проживати колишні члени його сім`ї, суд виходив з того, що розмір грошової компенсації за неотримане житло позивач не визначив, а тому суд позбавлений можливості визначити його самостійно, оскільки це призведе до виходу суду за межі позовних вимог. 
 
Вимоги про відшкодування моральної шкоди суд вважав недоведеними.
 
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2020 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем не доведено, що відповідачі діяли не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд правильно встановив, що Чернігівський обласний військовий комісаріат виділення грошових коштів на житло не здійснює, безпосереднє рішення про розмір грошової компенсації не приймає, а лише приймає документи, перевіряє їх та приймає рішення щодо наявності підстав для виплати грошової компенсації та направлення відповідного пакету документів на адресу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова для їх подальшого опрацювання та направлення до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України для прийняття остаточного рішення щодо виплати компенсації. Рішення комісії Міністерства оборони України з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями від 28 листопада 2018 року № 350  щодо необхідності доопрацювання питання квартирного обліку вичерпало свою дію після внесення змін до облікової справи позивача, приймаючи рішення про повернення документів на доопрацювання комісія діяла в межах повноважень, передбачених пунктом 11 розділу ІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи 
 
У жовтні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду 
м. Чернігова від 24 липня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року, у якій заявник просив оскаржувані судові рішення скасувати, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що суди попередніх інстанцій незаконно керувалися підзаконним актами Кабінету Міністрів України, яких не існувало на час виникнення спірних правовідносин, не застосували норму права, яка має вищу юридичну силу, зокрема положень ЖК УРСР, пункту 2 прикінцевих (перехідних) положень Закону України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України від 11 червня 2009 року № 1510-VI (1510-17) «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань забезпечення житлом громадян», та норми Конституції України, як норми прямої дії, а також не урахували правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20 травня 2019 року у справі № 487/6514/17. Зазначеними нормативно-правовими актами беззаперечно передбачено надання житла та грошової компенсації військовослужбовцям та членам їх сімей. У постановах Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2006 року № 1081, від 
02 вересня 2015 року № 728 та наказі Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 протиправно відсутня до цього часу законодавча база щодо законного порядку надання житла та виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення категорії осіб, які перебували на квартирному обліку до 01 січня 2005 року. Наразі відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо питання застосування права у подібних правовідносинах, у зв’язку з чим просив надати належну правову оцінку неправильному застосуванню судами попередніх інстанцій норм матеріального права.
 
Суди не з`ясували повно і всебічно обставин справи, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, не звернули увагу на не спростовані відповідачами подані ним докази. Не урахували, що зміни до його особової квартирної справи були здійснені у зв`язку з народженням другого онука, а не на підставі рішення комісії Міністерства оборони України з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України. Коефіцієнт обрахування грошової компенсації  змінюється щорічно, а тому вимога зобов`язального характеру є законною.
 
У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ІНФОРМАЦІЯ_2 на касаційну скаргу, у якому відповідач просив залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій без змін.
 
Відзив на касаційну скаргу мотивований посиланням на те, що позивачу неодноразово пропонувалися (виділялися) квартири для поліпшення житлових умов відповідно до ЖК УРСР та нормативно-правових актів, які діяли на момент виділення, від яких позивач відмовився, одночасно подаючи до судів різних інстанцій позови про неправомірні, на його думку, дії ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після надання позивачем необхідних документів на засіданні житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 протоколом від 12 жовтня 2018 року № 16 прийнято рішення про надання облікової справи ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу 
м. Чернігова з подальшим поданням її на перевірку до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, розгляду на комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, про що позивачу було належним чином повідомлено. Вимога про зобов`язання Чернігівського обласного військового комісаріату надати грошову компенсацію, суперечить порядку виділення коштів, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року 
№ 728 та наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року  № 380.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду. 
 
14 грудня 2020 року справа надійшла на адресу суду касаційної інстанції. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій 
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що ужовтні 1989 року ОСОБА_3 та його сім`ї у постійне користування передана двокімнатна квартира, жилою площею 30,0 кв. м, загальною площею 49,85 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок житлових фондів Міністерства оборони СРСР.
 
11 травня 1999 року наказом заступника Міністра оборони України – командувача військово-повітряних сил України № 064 пм,  старшого прапорщика ОСОБА_1 , техніка технічно-експлуатаційної частини авіаційного пошуково-рятувального загону 201 авіаційної бази (учбової) звільнено у запас за пунктом 46 підпункт «Б» (за станом здоров`я), з правом носіння військової форми одягу, із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини.
 
З 23 березня 1999 року ОСОБА_3 перебуває на квартирному обліку у Чернігівському обласному військовому комісаріаті у загальній черзі.
 
З 25 вересня 2000 року ОСОБА_3 у складі сім`ї з чотирьох осіб (станом на 09 жовтня 2018 року) перебуває у списках осіб, які мають право на позачергове отримання жилих приміщень.
 
04 вересня 2018 року головою житлової комісії майором ОСОБА_4 повідомлено ОСОБА_3 про можливість отримання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення для чого необхідно подати відповідну заяву як йому особисто так і усім членам його сім`ї, а також зазначено орієнтовний розмір грошової компенсації.
 
18 вересня 2018 року позивачем на адресу голови житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено заяву про згоду на отримання грошової компенсації за належне до отримання жиле приміщення, однак, він не згоден з тим, що розмір грошової компенсації зменшений на площу житла, яке він отримав в минулому від Міністерства оборони України.
 
25 вересня 2018 року головою житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу була надана відповідь про те, що з метою уточнення даних для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру, йому необхідно надати перелік документів визначений пунктом 11 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 
02 вересня 2015 року № 728, повідомлялось, що відповідно до зазначеного Порядку загальна площа житла, яка підлягає компенсації, зменшується на загальну площу житла, що перебуває у його користуванні.
 
05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 повідомлено, що розрахунок грошової компенсації заміть належного до отримання житла не є остаточним, та може змінитися в залежності від наданих ним документів, а також повідомлено про вартість одного квадратного метра житла, який враховувався при визначенні орієнтовного розміру грошової компенсації замість житла. 
 
12 жовтня 2018 року на засіданні житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 вирішено надати облікову справу ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова з подальшим поданням її на перевірку до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України та розгляду на комісії по контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України, що оформлено протоколом № 16.
 
28 листопада 2018 року на засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями за результатами перевірки дотримання вимог законодавства при нарахуванні грошової компенсації у Чернігівському гарнізоні ОСОБА_1 у складі сім`ї з чотирьох осіб (при наявності приватизованого житла - 49,85 кв. м) визначена остаточна площа для обчислення грошової компенсації  - 21,75 кв. м, розрахункова сума грошової компенсації - 363 736,13 грн), та вирішено доопрацювати питання щодо квартирного обліку (протокол № 350).
 
18 липня 2019 року наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 №557 затверджено протокол житлової комісії Чернігівського обласного військового комісаріату від 18 липня 2019 року № 8, яким внесено зміни до облікової справи прапорщика запасу ОСОБА_1 , встановлено вважати його як такого, що перебуває на квартирному обліку у загальній черзі з 23 березня 1999 року у складі сім`ї п`ять осіб, а саме: він – 
ОСОБА_1 , донька – ОСОБА_5 , зять – ОСОБА_6 , онук – ОСОБА_7 , онук – 
ОСОБА_8 , а також у списках осіб, які мають право на позачергове отримання жилих приміщень  у складі сім`ї з п`яти осіб з 25 вересня 2000 року.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарги та відзиву на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника 
ОСОБА_1 – ОСОБА_2  підлягає задоволенню частково з таких підстав.
 
Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.
 
Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 
Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
 
Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір – спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
 
Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
 
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба – це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
 
Частиною четвертою статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. 
 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, ураховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16, виходив із того, що спірні правовідносини пов`язані із захистом порушених житлових прав позивача, а тому зазначений спір не є публічно-правовим і підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства. Той факт, що відповідачами є Чернігівський обласний військовий комісаріат та Міністерство оборони України не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.
 
Однак, упостанові від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (провадження 
№ 14-62цс20) Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, та про зобов`язання надати такі приміщення чи виплатити грошову компенсацію, відступила від висновку сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16 за позовом особи, звільненої з військової служби, до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира, житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій відповідачів з відмови у забезпеченні жилим приміщенням або грошовою компенсацією за належне для отримання жиле приміщення та про зобов`язання відповідачів надати позивачеві житлове приміщення або виплатити належну грошову компенсацію, щодо необхідності розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, вказавши, що зазначені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги).
 
Узагальнюючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що наявний у справі спір виник у зв`язку з відмовою органу владних повноважень надати житло особі, звільненій з військової служби, або виплатити їй належну грошову компенсацію за таке житло та стосується проходження публічної (військової) служби, а отже правовідносини, що виникли між сторонами є адміністративно-правовими, у зв`язку з чим зазначена справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.  
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частинпершої, другої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 
19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Частиною четвертою статті 414 ЦПК України передбачено, що у разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
 
Ураховуючи наведене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України та частини першої статті 414 цього Кодексу, з роз`ясненням позивачу на виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України, у редакції, чинній на момент ухвалення даної постанови, права протягом десяти днів з дня отримання даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
 
Керуючись статями 255, 256, 400, 402, 409, 414, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року скасувати.
 
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підготовки (Чернігівський обласний військовий комісаріат), Міністерства оборони України про визнання права на отримання компенсації за належне для отримання житлове приміщення, визнання незаконними рішень та їх скасування, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди закрити.
 
Роз`яснити позивачу, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду та, що протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови, він може звернутися до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                     І. Ю. Гулейков
 
С. О. Погрібний
 
Г. І. Усик
 
В. В. Яремко