ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2080/21 Справа № 206/5095/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року
по справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій Вячеславович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна, державний реєстратор комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" ДОР Кравець Олег Григорович про визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, -
ВСТАНОВИЛА:
В листопаді 2020 року до Самарського районного суду м.Дніпропетровська  надійшов позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій Вячеславович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна, державний реєстратор комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" ДОР Кравець Олег Григорович про визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.
Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року заяву  ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій Вячеславович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна, державний реєстратор комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" ДОР Кравець Олег Григорович про визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності - задоволено.
Заборонено ОСОБА_1 та будь - яким іншим особам до розгляду справи по суті здійснювати у будь - який спосіб відчуження квартири АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року у справі №206/5095/20 та скасувати заборону відчуження квартири  АДРЕСА_1 .
У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року та ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Самарського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій Вячеславович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна, державний реєстратор комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" ДОР Кравець Олег Григорович про визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.
Разом з позовною заявою ОСОБА_2 звернувся з заявою про забезпечення зустрічного позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своєї заяви він зазначає, що його квартира на підставі підроблених документів була незаконно відчужена шахраями, а тому є реальна загроза що нинішній власник, дізнаючись про подання позову, продасть квартиру, що призведе до ускладнення виконання рішення та зайвих процесуальних витрат. Зазначена квартира вже тричі була незаконно відчужена, а тому якщо не заборонити подальше відчуження майна, то як завжди без майна та грошей можуть залишитись порядні люди, які можуть придбати зазначене майно. 
Частинами 1, 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Водночас процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.
Також, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час відповідач ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_1 .
Таким чином, відповідач, як власник спірної квартири, на яке позивач просить встановити заборону відчуження, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки може в будь-який момент відчужити вказане майно третім особам або передати його на користь третіх осіб іншим шляхом наклавши таким чином додаткові обтяження на нього та внаслідок чого може бути завдано майнової шкоди третім особам.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що предметом позову є визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності за позивачем, який вважає себе законним власником спірної квартири.
Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного майна - є співмірним із заявленими позовними вимогами, а необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було зазначено жодних обставин, що підтверджуються належними та допустимими засобами доказування та те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам.
Крім того, обраний вид забезпечення позову був співмірним із заявленими позовними вимогами та найменш обтяжливим для відповідачів, адже жодним чином не позбавив їх права володіння та користування спірним майном, та жодним чином не вплинув на право володіння, користування та розпорядження належним відповідачам іншим майном, так як спрямований виключно на уникнення можливості відчуження майна, яке є предметом спору. 
Отже, судом першої інстанції при розгляді зазначеної заяви було досліджено всі надані сторонами докази та правильно застосовано й дотримано норми матеріального та процесуального права. 
А тому, виходячи з обсягу заявлених позовних вимог у даній справі, обраний судом спосіб забезпечення позову відповідає вимогам співмірності.
Також, обраний вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан відповідача та не призводить до понесення додаткових витрат чи збитків унаслідок його застосування. 
Окрім того, слід зазначити, що застосовані заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 149, 150, 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С. Городнича 

М.Ю.Петешенкова