28.01.21
22-ц/812/69/21
Провадження № 22-ц/812/69/21         

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року                                                     м. Миколаїв
                                                                                  справа № 487/5060/19-ц
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Тищук Н.О.,
       суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В., 
       із секретарем Біляєвою В.М.,
розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 15 жовтня 2020 року суддею Павловою Ж.П. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом 
ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 
про відшкодування матеріальної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.
Позивач зазначав, що проживає в квартирі АДРЕСА_1 . У будинку розташовано 10 квартир, у квартирі АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_2 17 грудня 2017 року між ним і ОСОБА_2 виник конфлікт, в ході якого остання пошкодила належне йому майно – в кухні його квартири розбила вікно та пошкодила москітні сітки. Інших конфліктів між ними не було, проте 25 грудня 2017 року ОСОБА_2 знову пошкодила його майно. Вночі він, почувши гуркіт, побачив у вікно як відповідачка сантехнічним ключем розбивала кухонне вікно, потім розбила вікно житлової та ванної кімнати. При розбиванні вікон були пошкоджені жалюзі, а ключ, упавши всередину ванної кімнати, також пошкодив акрилову ванну. 
Посилаючись на те, що своїми діями ОСОБА_2 спричинила йому матеріальні збитки, ОСОБА_1 просив стягнути з неї 4 560 грн. сплачених ним за виготовлення нових склопакетів, москітних сіток та металевих жалюзі, а також 5 065 грн. вартості ванни. Крім цього, просив стягнути 1 768,40 грн. судових витрат. 
Відповідачка позов не визнала, пославшись на те, що таких дій не вчиняла, шкоди позивачу не спричиняла.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з його недоведеністю.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на доведеність постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 2 квітня 2018 року вчинення відповідачкою протиправних дій, та наявність причинного зв`язку між цими діями і спричиненою шкодою.
Відповідачка ОСОБА_2 правом відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Відповідно до пункту третього частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Особа, яка вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вину завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. 
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та наслідками полягає в тому, що шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки, тобто не існує будь-яких інших обставин, які вплинули на ці події (опосередкований причинний зв`язок).
Вина, тобто психічне ставлення особи до вчиненого нею протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння, можлива у формі умислу або необережності.
Умисел полягає в тому, що особа розуміє значення своїх дій, передбачає настання негативних наслідків і свідомо їх допускає.
Необережність полягає в тому, що особа не передбачає можливості завдання шкоди при обов`язку її передбачити.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 (а.с. 61).
4 січня 2018 року Заводським ВП ГУНП в Миколаївській області відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП України.
Згідно протоколу 17 грудня 2017 року ОСОБА_2 , з хуліганських мотивів, пошкодила майно ОСОБА_1 у незначних розмірах.
При розгляді адміністративного протоколу судом, ОСОБА_2 своєї вини не визнала, та пояснила, що після сварки з ОСОБА_1 та нанесення їй тілесних ушкоджень 17 грудня 2017 року вона кинула камінь у вікно ОСОБА_1 , але вікно не розбилось, воно було розбите раніше, отже жодної майнової шкоди ОСОБА_1 вона не спричинила. 
Свідок ОСОБА_3 при розгляді адміністративного протоколу пояснював, що 17 грудня 2017 року був свідком того, що ОСОБА_2 кинула камінь у вікно квартири ОСОБА_4 , внаслідок чого скло розбилось. 
Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 березня 2018 року матеріали справи про адміністративне правопорушення передано до Заводського ВП ГУНП у Миколаївській області у зв`язку з наявністю в діях ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 2 квітня 2018 року постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 березня 2018 року скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого саме частиною 1 статті 247 КУпАП. Суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 вчинено протиправні дії відносно ОСОБА_5 не внаслідок неповаги до суспільства, а внаслідок виниклих між ними неприязних стосунків.
З дослідженого відеозапису з камери спостереження вбачається, що ОСОБА_2 , наближаючись до вікон будинку ОСОБА_1 , висловилась про те, що має намір розбити йому вікно, після чого декілька разів брала каміння та кидала його у вікна, внаслідок чого було чутно дзвін розбитого скла.
При дослідженні цього відеозапису в суді першої інстанції, ОСОБА_2 визнала, що саме вона є на відео, проте чи била вікна вона не пам`ятає, бо до цього ОСОБА_1 спричинив їй тілесні ушкодження.
Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вищезазначене дає підстави для висновку, що вина ОСОБА_2 у спричиненні ОСОБА_1 майнової шкоди частково підтверджується як непрямими доказами, так і особистими поясненнями сторін та свідка у справі про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням та з точки зору їх належності, допустимості та достатності для висновку про вчинення відповідачкою протиправних дій, та врахувавши їх логічність, послідовність та узгодження між собою, приходить до висновку про часткову доведеність спричинення ОСОБА_2 матеріальної шкоди ОСОБА_1 .
Жодних доказів чи логічних пояснень на спростування своєї вини ОСОБА_2 не надала. 
Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Врахувавши викладені вище обставини, суд вважає, що доведеним є спричинення позивачу шкоди на суму 1 100 грн.
Відео з камери спостереження, а саме - характер нанесення відповідачкою ударів камінням, звуки розбитого скла, дають підстави для висновку, що внаслідок кидання відповідачкою каміння, розбито два вікна. Проте, наявність на вікнах та пошкодження москітної сітки та жалюзі, з відео не вбачається. Неможливо встановити також пошкодження ванни. 
Будь-якими іншими доказами спричинення шкоди у заявленому позивачем розмірі, також не підтверджено.
З замовлення № 2328 від 15 січня 2018 року вбачається, що ПП ОСОБА_6 виготовлено ОСОБА_1 5 склопакетів, 3 жалюзі та 3 москітні сітки на суму 4 560 грн. з повною передоплатою.
Оскільки вартість двох склопакетів складає 1 100 грн., то саме ця сума підлягає відшкодуванню. 
Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви та при подачі сторонами апеляційних скарг, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені на суму 1 100 грн., то пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають відшкодуванню 333 грн. судових витрат.
При цьому позивачем ОСОБА_1 подано до суду клопотання про повернення судового збору, сплаченого ним до суду першої та апеляційної інстанції. 
Підставою повернення коштів зазначено відсутність у нього доходів з 2017 по 2020 рік та надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків за цей період.
Проте, з наданої довідки вбачається, що у Державному реєстрі відсутня інформація про доходи ОСОБА_1 , а не відсутні самі доходи. 
При цьому самим позивачем надано докази того, що він є інвалідом ІІІ групи та отримує пенсію, розмір якої у 2020 році складав 1 712 грн. Відсутність у державному реєстрі інформації про дохід ОСОБА_1 у вигляді пенсії також свідчить про неповне відображення його майнового стану. 
Вказані обставини стали підставою для відмови ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, а клопотання про зменшення його розміру апелянт не подавав.
Крім цього, підстави для повернення судового збору визначені статтею 7 ЗУ «Про судовий збір». Такої підстави як скрутне матеріальне становище сторони приписи цієї статті не містять. 
Оскільки колегією суддів встановлено невірну оцінку судом першої інстанції наданих доказів, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись статями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Березанським РВ УМВС України в Миколаївській області) 1 100 грн. матеріальної шкоди та 333 грн. судових витрат, а всього 1 433 (одну тисячу чотириста сорок три) грн.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        Н.О.Тищук

Судді:                                                Т.Б.Кушнірова
        І.В.Лівінський        
                                       
---------------------------------
Повну постанову складено 28 січня 2021 року