ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/15482/14-ц	Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М. 	
Провадження № 22-ц/817/118/21 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Міщій О. Я., Шевчук Г. М., 
з участю секретаря - Іванюта О.М. 
сторін:
представника апелянта — ОСОБА_1 ,
приватного виконавця — Мелиха А.І.,
представника заінтересованої особи — Багрія Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/15482/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2020 року, постановлену суддею Грицаком Р.М., повний текст якої складено 27 серпня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області МЕЛИХА Анатолія Івановича, за участю заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», про визнання незаконним та скасування Акту про реалізацію предмета іпотеки,

В С Т А Н О В И В:
У травні 2020 року представник ОСОБА_3 — адвокат Шмигельська О.В. звернулася в суд із скаргою до на дії приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А.І., за участю заінтересованої особи ПАТ «Універсал Банк», про визнання незаконним та скасування Акту про реалізацію предмета іпотеки.
В обґрунтування заявлених вимог скаржник ОСОБА_3 посилався на те, що він, як боржник у виконавчому провадженні, не погоджується з діями приватного виконавця щодо вчиненням виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні №61211777 щодо зарахування суми продажу предмета іпотеки на погашення його заборгованості ПАТ «Універсал Банк». Вказує, що під час примусового виконання, на електронних торгах, які відбулися 12 березня 2020 року реалізовано належну йому частку приміщення промтоварного магазину загальною площею 63.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Найвища запропонована покупцем ціна становила 723763.10 грн. Переможцем електронних торгів став іпотекодержатель AT «Універсал Банк». Розмір невиконаного і основного зобов`язання, забезпеченого реалізованою на торгах іпотекою (часткою нерухомого майна) становить 552933.72грн. Отже, іпотекодержатель, який став покупцем реалізованої частки та запропонував за неї найвищу ціну 723763.10 грн., був зобов`язаний в десятиденний термін з дня підписання протоколу перерахувати різницю в сумі 170829.38 грн. на банківський рахунок приватного виконавця. Станом на дату складання приватним виконавцем Мелихом А.І. акту про реалізацію предмета іпотеки, на його рахунок від AT «Універсал Банк» грошові в сумі 170829.38 грн. не поступали. Однак, приватний виконавець Мелих А.І., в порушення ст.47 Закону України «Про іпотеку», 06 квітня 2020 року, не отримавши від покупця належних коштів, склав Акт про реалізацію предмета іпотеки. Звертає увагу на те, що стягувач звернувся до приватного виконавця з заявою про зарахування лише 03 квітня 2020 року. Тобто, через 7 днів після закінчення встановленого в протоколі строку для оплати лоту. Нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №28331/5, не передбачено право стягувача у разі придбання ним арештованого майна боржника на електронних торгах зараховувати суму боргу боржника в рахунок оплати за придбане на торгах майно. Однак, приватним виконавцем, в порушення ст.45 Закону України «Про іпотеку», в рахунок оплати покупцем за придбаний лот, 06 квітня 2020 року зараховано суму заборгованості по зобов`язаннях ОСОБА_3 , не забезпечених іпотекою майна, яке було предметом продажу на електронних торгах.
З врахуванням наведеного, просив суд:
1) визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А.І. щодо зарахування до суми основного зобов`язання боржника ОСОБА_3 , забезпеченого іпотекою, 1/2 частини приміщення промтоварного магазину загальною площею 63.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , сум боргу за виконавчими листами Тернопільського міськрайонного суду №1915/5703/2012 від 18 червня 2015 року, №607/15482/14-ц від 08 квітня 2016 року, №1915/2617/2012 від 03 серпня 2015 року;
2) визнати неправомірними дії приватного виконавця Мелиха А.І. щодо неповного зарахування суми від продажу предмета іпотеки - 1/2 частини приміщення промтоварного магазину загальною площею 63.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на виконання зобов`язання ОСОБА_3 за виконавчим листом Тернопільського міськрайонного суду №607/15482/14 від 08 квітня 2016 року щодо боржника ОСОБА_3 про звернення стягнення на 1/2 частини приміщення промтоварного магазину загальною площею 63.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості перед АТ «Універсал Банк» за договором кредиту №11/470-К від 23 листопада 2006 року в розмірі 552933.72 грн.;
3) визнати незаконним та скасувати Акт про реалізацію предмета іпотеки від 06 квітня 2020 року, складений приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А.І. при примусовому виконанні виконавчих листів Тернопільського міськрайонного суду №607/15482/14-ц від 08 квітня 2016 року, №1915/5703/2012 від 18 червня 2015 року, №607/15482/14-ц від 08 квітня 2016 року та №1915/2617/2012 від 03 серпня 2015 року.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2020 року в задоволенні скарги відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_3 — адвокат Шмигельська О.В. подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що неправомірність дій приватного виконавця, оскаржених боржником, полягає у неправильному визначенні розміру основного зобов`язання, забезпеченого іпотечним майном; неправомірному складанні Акту про реалізацію предмета іпотеки без надходження від покупця предмета іпотеки грошових коштів в розмірі різниці між сумою забезпеченого основного зобов`язання та запропонованою ним ціною; неправомірному розподілі коштів, які фактично не надходили від реалізації іпотечного майна на погашення зобов`язань боржника, не забезпечених іпотекою. Звертає увагу, що відмовляючи у задоволенні скарги та констатуючи, що АТ «Універсал Банк» є єдиним стягувачем по зобов`язаннях ОСОБА_3 , судом першої інстанції не було з`ясовано та досліджено, чи не має відкритих інших виконавчих проваджень відносно даного боржника.
Враховуючи наведене, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити скаргу ОСОБА_3 на дії приватного виконавця.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.
В судовому засіданні представник апелянта — Шмигельська О.В. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиви, викладені в ній.
Приватний виконавець Мелих А.І. та представник ПАТ «Універсал Банк» — Багрій Ю.М. проти апеляційної скарги заперечили та просили судове рішення залишити без змін.
Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
На виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А.І. перебуває зведене виконавче провадження №61211777 (а.с.68-76), яке включає: 
- виконавче провадження № 60939978 з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду № 607/15482/14-ц від 08 квітня 2016 року про звернення стягнення на приміщення промтоварного магазину загально площею 63.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному з відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості перед AT «Універсал Банк» за договором кредиту № 11/470-К від 23 листопада 2006 року в розмірі 552933.72 грн.;
- виконавче провадження № 60941058 з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду №1915/5703/2012 від 18 червня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь AT «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 1525122.80 грн. та судові витрати в розмірі 3219.00 грн.;
- виконавче провадження № 60941125 з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду № 607/15482/14-ц від 08 квітня 2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь AT «Універсал Банк» сплаченого судового збору в сумі 1000.00 грн.;
- виконавче провадження № 60941014 з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду № 1915/2617/2012 від 03 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь AT «Універсал Банк» заборгованості за договором кредиту № 022-208-496 від 29 лютого 2008 року та додатковими угодами до нього в сумі 260032.99 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 2077663.59 грн. та 3219.00 грн. сплаченого при подачі позову судового збору». 
Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства 
юстиції України від 02 квітня 2012 року  № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 489/20802, описане та арештоване майно солідарних боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (по 1/2 частки кожного) передано на електронні торги, про що сформовано заявку та передано ДП «СЕТАМ» для виконання.
Протоколом проведення електронних торгів № 469659 від 12 березня 2020 року електронні торги щодо реалізації частки нежитлового приміщення солідарно боржника ОСОБА_4 відбулись, майно реалізовано, переможцем визначено AT «Універсал Банк», ціна продажу 502376.74 грн. Суму, яку повинен був сплатити переможець електронних торгів AT «Універсал Банк», зараховано в погашення заборгованості згідно виконавчого документа №607/15482/14-ц від 08 квітня 2016 року. Приватним виконавцем Мелихом А.І. 06 квітня 2020 року складено Акт про реалізацію предмета іпотеки № 60939921 (а.с.90-94).
Згідно Протоколу проведення електронних торгів №469669 від 12 березня 2020 року електронні торги відбулись. 1/2 частку нежитлового приміщення боржника ОСОБА_3 реалізовано. Переможцем визначено AT «Універсал Банк». Ціна продажу - 723763.10 грн. Суму, яку повинен був сплатити переможець електронних торгів AT «Універсал Банк», зараховано в погашення заборгованості згідно виконавчих документів №607/15482/14-ц від 08 квітня 2016 року, №1915/5703/2012 від 18 червня 2015 року, №607/15482/14-ц від 08 квітня 2016 року, №1915/2617/2012 від 03 серпня 2015 року. Приватним виконавцем Мелихом А.І. 06 квітня 2020 року складено Акт про реалізацію предмета іпотеки №31211777 (а.с.79-82, 87-89).
03 квітня 2020 року на адресу приватного виконавця Мелиха А.І. надійшла заява представника стягувача б/н від 03 квітня 2020 року про зарахування коштів після реалізації майна ОСОБА_3 (а.с.86) з урахуванням уже сплачених боржниками сум по виконавчих документах. Зокрема, представник AT «Універсал Банк» Багрій Ю.М. просив зарахувати кошти після реалізації майна ОСОБА_3 наступним чином:
- по виконавчому провадженню №60939978 - у повному розмірі з урахуванням сплати солідарним боржником ОСОБА_4 (ВП №60939921);
- по виконавчому провадженню №60941058, після виконання вищезазначеного виконавчого провадження у сумі 147908.08 грн.;
- по виконавчому провадженню №60941125 - у повному розмірі згідно рішення суду;
- по виконавчому провадженню № 60941014 - усю суму заборгованості в межах залишку коштів.
Керуючись ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку», 06 квітня 2020 року приватним виконавцем Мелихом А.І. складено Акт про реалізацію предмета іпотеки №61211777, 1/2 частки нежитлового приміщення боржника ОСОБА_3 . 
Даним Актом, посилаючись на ст.45 Закону України «Про іпотеку», приватний виконавець здійснив зарахування суми продажу предмета іпотеки в розмірі 723763.10 грн., як погашення боржником ОСОБА_3 заборгованості у зведеному виконавчому провадженні №61211777, де стягувачем є AT «Універсал Банк», згідно наступних виконавчих документів:
- виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/15482/14-ц, виданого 08 квітня 2016 року в сумі 50556.98 грн.;
- виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 1915/5703/2012, виданого 18 червня 2015 року в сумі 147908.08 грн.;
- виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/15482/14-ц, виданого 08 квітня 2016 року в сумі 1000.00 грн.;
- виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 1915/2617/2012, виданого 03 серпня 2015 року в сумі 524295.04 грн., що по курсу НБУ станом на 06 квітня 2020 року становить 19155.93 доларів США.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом (частина перша статті 61 Закону України «Про виконавче провадження») реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на електронних торгах.
Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Зазначені правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України
від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16 та від 14 червня 2017 року у справі № 6-1804цс16, які є сталими і використовуються у судовій практиці.
Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ч.1 статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Судом встановлено, що звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця, представник скаржника зазначала про порушення виконавцем чинного законодавства, зокрема, положень статті 45 Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Відповідно до частини першої статті 48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Стаття 48 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.
Положеннями статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною сьомою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
Статтею 46 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що переможець прилюдних торгів протягом десяти робочих днів з дня підписання протоколу перераховує кошти за придбане на торгах майно на зазначений у протоколі банківський рахунок органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Згідно ст. 45 Закону України «Про Іпотеку», будь-який учасник може бути покупцем предмета іпотеки, якщо він запропонує найвищу ціну. Якщо покупцем є іпотекодержатель, він зобов`язаний сплатити лише різницю між запропонованою ним ціною і розміром невиконаного основного зобов`язання.
Відповідно до частини 5 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» , за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.
Таким чином, положенням статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право стягувача, у разі придбання ним арештованого майна боржника на електронних торгах, зараховувати суму боргу боржника в рахунок оплати за придбане на торгах майно.
Колегія суддів звертає увагу, що у даній справі кошти, які повинні бути сплачені переможцем електронних торгів АТ «Універсал Банк» зараховано в рахунок погашення заборгованості по виконавчих документам з урахуванням попередніх погашень за клопотанням (заявою) стягувача АТ «Універсал Банк».
Доводи апелянта про те, що приватний виконавець на власний розсуд здійснив розподіл сум від реалізації іпотечного майна боржника ОСОБА_3 , не здійснивши повне погашення забезпеченого іпотекою боргу в сумі 552933.72 грн., апеляційний суд до уваги не бере, оскільки складання Акту згідно протоколу проведення електронних торгів № 469659 від 12 березня 2020 року щодо реалізації майна боржника ОСОБА_4 передувало складанню Акту згідно протоколу проведення електронних торгів № 469669. Отже, при вирішенні питання про зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості у виконавчому провадженні щодо боржника ОСОБА_3 , враховано суму заборгованості 502376.74 грн., зарахованої раніше при виконанні виконавчого провадження по боржнику ОСОБА_4 .
Твердження апелянта про те, що станом на дату складання Акту про реалізацію предмета іпотеки на рахунок приватного виконавця від AT «Універсал Банк» грошові в сумі 170829.38 грн. не поступали суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вказані обставини не свідчать про порушення прав чи свобод боржника ОСОБА_3 в розумінні ст. 447 ЦПК України.
Суд першої інстанції вірно встановив, що AT «Універсал Банк» є іпотекодержателем та єдиним стягувачем у зведеному виконавчому провадженні № 61211777. Вимоги, забезпечені іпотекою, задоволено в повному обсязі, беручи до уваги передбачений законом обов`язок використання залишку коштів для задоволення вимог інших стягувачів та обов`язок приватного виконавця вживати всіх заходів для виконання рішення суду про стягнення заборгованості у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені в скарзі підстави визнання дій приватного виконавця протиправними та скасування Акту про реалізацію є такими, що не впливають на сутність правомірності проведення виконавчих дій по реалізації майна боржника.
Обґрунтовуючи судове рішення, окрім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні скарги, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2020 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 18 січня 2021 року.

Головуючий 
Судді