КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2847/2021                                      

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
             11 лютого 2021 року                                                                м. Київ
                                                                                                                Справа № 369/11349/19
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді-доповідача                              Ящук Т.І.,
суддів                                                                        Немировської О.В., Чобіток А.О.,
за участю секретаря судового засідання               Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Медведського М.Д.,
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
 
встановив:
 
У серпні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 15 жовтня 2005 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції Автономної Республіка Крим, Україна, актовий запис № 772, який був розірваний 18.02.2019 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/5446/18. У шлюбі у них народилася дитина -   ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї.
Відповідач ОСОБА_1 працює в ТОВ «ВОЛЬФ ТЕХНИК», що підтверджується довідкою. За рік має дохід у розмірі 47551 грн. на посаді «менеджер (управитель) в оптовій торгівлі» та має постійний дохід.
Тому позивач просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 7000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду та до повноліття дитини.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 7000 гривень,  але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30 серпня 2019 року і до досягнення повноліття дитини.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768  грн. 40 коп. в дохід держави.
 
Не погоджуючись з рішенням, представник  відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду в частині розміру стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , визначивши розмір стягнення аліментів у сумі 3500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із моменту подання позовної заяви і до повноліття дитини.
В апеляційній скарзі представник скаржника посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Вказує, що судом не було встановлено реальну можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 7000 грн.  щомісячно, враховуючи його розмір заробітної плати, який складає  близько 4000 грн. на місяць, а також судом не було надано належної правової оцінки фактичним взаємовідносинам між сторонами.
Стверджує,  що суд першої не встановив доходи позивача, стан здоров`я дитини та стан здоров`я позивача і відповідача, матеріально-побутові умови проживання позивача та дитини за місцем їх реєстрації, витрати позивача на утримання, лікування, виховання їх сина.
Судом помилково встановлено, що малолітній син сторін перебуває на повному утриманні позивача, оскільки відповідними доказами (актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, довідкою про розмір доходів позивача) такі твердження підтверджені не були. 
Крім того, наявність договору купівлі-продажу квартири від 21.03.2019 року № 1388 не може свідчити про спроможність відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, оскільки головним критерієм такої спроможності слугує розмір доходів,  які отримує сторона та з яких у подальшому будуть відраховуватися аліменти та витрати, не пов`язані із відрахуваннями аліментів ( залишок коштів на прожиття, харчування, лікування тощо), а тому висновок суду в цій частині є помилковим. 
            Звертає увагу суду на те, що відсутність у судовому засіданні в суді першої інстанції і  неподання відзиву на позовну заяву, не дала йому можливості пояснити суду дійсні обставини та надати документи на підтвердження реального майнового стану та стану  здоров`я. Вказує, що на момент розгляду справи у суді першої інстанції дитина не відвідувала дошкільний заклад «Смайлик», на що посилається позивач в позовній заяві, а за особистим наполяганням відповідача відвідував Державний дошкільний навчальний заклад (ясла-садочок) компенсуючого типу «Ромашка», що підтверджується довідкою ДНЗ «Ромашка» № 124 від 18.11.2019 року. 
Відповідач є людиною середнього віку та хронічно протягом тривалого часу хворіє на цукровий діабет, що вимагає відповідного режиму харчування та значних витрат на лікування із обов`язковим відвідуванням лікаря-ендокринолога. Крім того, з квітня 2020 року  відповідач є безробітним, перебуває на обліку Києво-Святошинського районного центру зайнятості та отримує середньомісячні, соціальні виплати в розмірі менше 3000 грн. на місяць. 
Так за останні сім місяців він отримав 20 558, 76 грн. допомоги по безробіттю, що підтверджується довідкою РЦЗ № 2485 від 11.11.2020 року. Також звертає увагу на те, що викуп у позивача її Ѕ частини квартири, як спільного сумісного майна подружжя, був здійснений відповідачем у березні 2019 року за кошти його матері ОСОБА_5 , які остання передала відповідачу після продажу у лютому 2019 року своєї однокімнатної квартири. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - залишити без змін. Посилається на те, що в судове засідання в суді першої інстанції з`являвся представник відповідача адвокат Калмиков А.В., який знайомився з матеріалами справи та мав всі письмові докази, які додані до позовної заяви, а також мав інформацію про дату судового розгляду справи, а тому за весь цей час міг використати права, якими був наділений відповідач згідно з ЦПК України, надавши відповідні докази на спростування позовних вимог. Вказує, що довідка про захворювання на цукровий діабет ніяк не оцінює ні реальний стан здоров`я, ні стан платоспроможності відповідача. Договір купівлі-продажу квартири підтверджує тільки наявність правочину та отримання коштів ОСОБА_5 , але не підтверджує передачу цих коштів відповідачу. Доводи відповідача про те, що дитина відвідувала Державний дошкільний навчальний заклад «Ромашка», а не дошкільний заклад «Смайлик», за який сплачувалось 5000 грн. щомісячно, лише підтверджують факт того, що з червня 2019 року відповідач відмовився допомагати та позивач була вимушена перевести сина в інший садочок з вересня 2019 року.
 
В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. 
Позивач заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити рішення суду без змін.   
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Задовольняючи позов ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання їх неповнолітнього сина  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7000 грн., але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано. У матеріалах справи відсутня інформація, що у відповідача є інші діти, окрім ОСОБА_4 , також не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи.
Колегія суддів не може погодитись з висновком суду в частині визначення розміру аліментів, виходячи з наступного.
15 жовтня 2005 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції Автономної Республіка Крим, Україна, актовий запис № 772.
У період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.02.2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.4).
Малолітній ОСОБА_4 проживає з матір`ю ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні. Відповідно до наданих  позивачем банківських виписок, відповідач періодично сплачував на утримання  дитини  кошти у розмірі 5000 грн. 
Згідно з ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. 
Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:  стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1. ст.  81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
 
Встановивши, що малолітня дитина проживає разом із матір`ю і перебуває на її утриманні, а відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає нерегулярно,  суд першої інстанції, відповідно з положеннями ст. 180 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1   аліментів на утримання дитини.
Однак колегія суддів вважає, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчили б про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 7000 грн. щомісячно на утримання  дитини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 01.02.2018 року працює в ТОВ «Вольф Технік» на посаді менеджера (управитель) в оптовій торгівлі. Дохід ОСОБА_1 за період з 01.02.2018 року по 30.04.2019 року склав 59 069, 62 грн. (в середньому 3900 грн. щомісяця ) (а.с. 28).  Згідно з довідкою від 03.02.2020 року, відповідач працює з 03.06.2019 року в ТОВ «Вольф Сервіс Україна» на посаді менеджера ( управителя) в оптовій торгівлі, його середньомісячний заробіток в 2019 році становив 3622 грн. 50 коп. ( після відрахування податків та зборів).  Отже, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б свідчили про достатність заробітку (доходу) у відповідача для сплати аліментів у розмірі, заявленому позивачем. 
З огляду на викладене, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі 7000 грн. щомісячно, суд першої інстанції в належному порядку, в порушення ч. 1 ст. 182 СК України, не з`ясував та не врахував під час ухвалення судового рішення стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, у зв`язку з чим встановлено завищений, не співмірний з матеріальним становищем відповідача та його фінансовими можливостями розмір аліментів. 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що при визначенні розміру аліментів суд не врахував стан його здоров`я, оскільки він є особою середнього віку та протягом тривалого часу хворіє на цукровий діабет, та просив визначити розмір аліментів, який від спроможний надавати на утримання дитини, у сумі 3500 грн. щомісячно.
Згідно з довідкою ТОВ «ЮМД-МЕДІКАЛ» від 01.06.2020 року, яка додана до апеляційної скарги, ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку з приводу інсулінозалежного цукрового діабету (а.с. 128). 
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів
Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень.
З викладеного вбачається, що ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що у разі визначення аліментів у твердій грошовій сумі, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і більшу суму, така сума може бути стягнута лише у разі достатності заробітку ( доходу) платника аліментів.
Обґрунтовуючи суму аліментів у розмірі 7000 грн. щомісячно, позивач посилалась на те, що відповідач має набагато вищий постійний дохід, ніж відображено у його довідці про заробітну плату, оскільки у березні 2019 року відповідач придбав 1/2 частину квартири, вартістю 404 340 грн., а також автомобіль марки «Опель», приблизною вартістю 375 000 грн.
Відповідно до п. 3-2 ч. 1 ст. 182 СК України  при визначенні аліментів суд враховує доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.
Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги у вказаному розмірі, суд першої інстанції зазначених обставин не встановив, а виходив з того, що саме такий розмір грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати дитині її мати, є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Як вбачається з копії договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 21 березня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Ракул О.В., відповідач ОСОБА_1 придбав у позивача ОСОБА_3 належну їй 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , вартістю 404 400 грн. ( а.с. 8).
Згідно з повідомленням  територіального сервісного центру № 3246 Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 05.07.2019 року, станом на 01.01.2013 року за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль марки «Опель», 2015 року випуску, об`єм двигуна - 1956м3, дата реєстрації - 30.03.2019 року ( а.с. 9).
Однак доказів щодо вартості автомобіля матеріали справи не містять.
 
Заперечуючи проти встановлення аліментів у розмірі 7000 грн. щомісячно, відповідач у заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі посилався на те, що 1/2 частка квартири, належна позивачу, була викуплена ним за кошти, надані йому матір`ю - ОСОБА_5 від продажу власної квартири, а також на інші кошти матері, які вона надсилала йому поштовими та банківськими переказами протягом 2018 - 2019 років.  За вказані кошти матері відповідача - ОСОБА_5 також було придбано і автомобіль.
При цьому відповідачем були надані : копія договору від 08 лютого 2019 року  купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , відповідно до якого продавець ОСОБА_5 отримала за продану квартиру 294 000 грн.;  копії прибуткових касових ордерів про переказ  коштів та  заяв про переказ грошових коштів ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_1 : 13.07.2018 року - 100 000 рублів, 16.07.2018 року - 100 000 рублів, 14.12.2018 року - 20 000 рублів, 11.07.2018 року - 20 000 рублів, 20.02.2018 року - 20 000 рублів, 14.09.2018 року - 20 000 рублів, 14.05.2019 року - 20 000 рублів, у липні 2019 року - 20 000 рублів, 03.06.2019 року - 20 000 рублів.
За викладених обставин відсутні достатні підстави вважати доведеними посилання позивача у позовній заяві на можливість відповідачем сплачувати аліменти в розмірі 7000 грн. щомісячно з тих підстав, що ним було придбано  майно -  Ѕ частину квартири та автомобіль, загальною вартістю 779 400 грн., оскільки вказані обставини не були встановлені в ході розгляду справи  судом першої інстанції, а також під час перегляду рішення суду судом апеляційної інстанції, адже докази, які підтверджують доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів на придбання зазначеного майна  в матеріалах справи відсутні. 
При визначенні розміру аліментів, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, зважаючи на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини,суд апеляційної інстанції вважає за необхідне врахувати обов`язок обох батьків утримувати свою дитину, її вік та стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, стан його здоров`я та наявність інших обставин, що мають істотне значення при визначенні судом розміру аліментів. 
 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , тому розмір аліментів, визначений до стягнення оскаржуваним рішенням суду, необхідно  змінити, зменшивши до 3500 грн. щомісячно, оскільки саме зазначений розмір аліментів є грошовою сумою, яку відповідач спроможний надати на утримання дитини з урахуванням його матеріального становища та стану здоров`я. 
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи наведене, встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи,  апеляційний суд дійшов висновку про зміну цього рішення в частині визначення щомісячного розміру аліментів на утримання дитини.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2020 року -  змінити в частині розміру аліментів та визначити, що до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають стягненню аліменти у розмірі 3500 грн. щомісячно. 
В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2020 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
 Суддя  - доповідач:                                                                     Ящук Т.І. 
 
                       Судді:                                                                     Немировська О.В.
                                                                                                         
                                                                                                       Чобіток А.О.