КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
справа № 754/6482/20                                                   Головуючий у 1 інстанції: Бабко В.В.
провадження №22-ц/824/3998/2021                                       Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
26 лютого 2021 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, -
 
в с т а н о в и в :
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що 01.10.2011 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб, від якого вони мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .                                                               Вказувала, що діти проживають разом з нею за місцем її проживання і вона одна несе витрати з утримання дітей, а тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дітей. 
На підставі викладеного позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 3000 грн. на кожну дочку щомісячно, починаючи від дня подачі позову до суду і до повноліття дітей.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  аліменти на утримання дитини -  ОСОБА_4 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 червня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2 000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 червня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.
Рішення підлягало негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , 2013 року народження, в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 03 червня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , 2015 року народження, в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 03 червня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Скаргу обґрунтовувала тим, що судом не встановлено ряду важливих обставин, а саме: матеріальне становище відповідача, розмір його фактичного доходу, не враховано, що ОСОБА_2 , є офіційно працевлаштованим, отримує заробітну плату як співробітник фірми з продажу електроніки. Вказує, що судом першої інстанції не витребувано довідки про доходи відповідача, що є суттєвим для визначення розміру аліментів. Зазначає, що не зрозуміло з чого суд визначив, що мати відповідача перебуває на його утриманні, адже, ОСОБА_8 є працюючим пенсіонером, отримує пенсію та заробітну плату, як медична сестра стоматологічного відділення КНП «КДЦ» Деснянського району. Крім того, ОСОБА_8 має своє власне житло, у якому проживає і відповідач.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року є законним і обґрунтованим, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Зазначає, що рішення суду не може бути змінене лише з формальних міркувань, не підкріплених жодним із належних та допустимих доказів.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з  ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України  суд апеляційної  інстанції переглядає  справу за  наявними в ній і  додатково поданими  доказами та  перевіряє законність  і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах доводів та  вимог апеляційної  скарги.  Суд апеляційної  інстанції досліджує  докази,  що стосуються  фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір, суд вважав обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, однак зазначав, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо можливості відповідача сплачувати аліменти у визначеному розмірі позивачкою в загальній сумі 6000 грн. на дітей.
Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону відповідає не повністю.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної  інстанції за  результатами розгляду  апеляційної скарги  має право: скасувати судове рішення повністю  або частково  і ухвалити  у відповідній частині нове  рішення або змінити рішення.
Судом встановлено, що 01 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим  Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві (актовий запис №1373).
Згідно Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , виданого повторно Деснянським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №3621,  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 , виданого повторно Деснянським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1555, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Діти проживають разом з позивачкою за місцем її проживання.
ОСОБА_2  надає матеріальну допомогу по утриманню дітей, що підтверджується розписками ОСОБА_1 про отримання грошових коштів на утримання дітей та копіями платіжних доручень за 2019-2020 роки, призначення платежу «аліменти».
Також, судом було встановлено, що у ОСОБА_2 перебуває на утримані його мама - ОСОБА_8 , яка є пенсіонером та має довічну ІІІ групу інвалідності.
Суд, вважав, що так як відповідач не надав відомості про офіційний дохід, однак як батько, не заперечує сплачувати аліменти на утримання дітей по 2000 грн. на кожну дитину, що відповідає мінімальному та рекомендованому розміру аліментів  на одну дитину, визначену законом, то вважав обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, але вважав, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо можливості відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі в загальній сумі 6000 грн. на дітей.
Проте, колегія суддів не може погодитися зі встановленими обставинами та висновками суду у справі щодо можливості відповідача платити аліменти на дітей у сумах, які просить позивачка. 
Так, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно ч.1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
За змістом ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
За ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
За ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно зі ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
 Судом першої інстанції були правильно встановлені обставини укладення та розірвання шлюбу між сторонами, народження двох спільних дітей 2013 та 2015 років народження, а також надання відповідачем періодично добровільної матеріальної допомоги.
Проте, як стверджує позивачка, судом не встановлено ряду важливих обставин, а саме: матеріальне становище відповідача, розмір його фактичного доходу, зокрема, не враховано, що ОСОБА_2 є офіційно працевлаштованим, отримує заробітну плату як співробітник фірми з продажу електроніки і відповідач не надає жодних відомостей про себе. Судом першої інстанції не витребувано довідки про доходи відповідача, що є суттєвим для визначення розміру аліментів. У рішенні від 09 листопада 2020 року судом лише зазначено, що відповідач не надав відомостей про свої доходи. 
Крім того, як встановлено судом першої інстанції, на утримані ОСОБА_2 перебуває його мати - ОСОБА_8 , яка є пенсіонером та має довічну III групу інвалідності.
Проте, за твердженням позивачки, ОСОБА_8 є працюючим пенсіонером, отримує пенсію та заробітну плату, як медична сестра КНП «КДЦ» Деснянського району (м.Київ, вулиця Закревського, 81/1), стоматологічне відділення. Крім того, ОСОБА_8 має своє власне житло, у якому також проживає й відповідач. 
Судом першої інстанції не враховано, що позивачка є тимчасово не працюючою особою, стабільного доходу не має, пошук роботи ускладнено ситуацією з COVID 19 в країні і на її утриманні окрім двох неповнолітніх дітей знаходиться батько - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є інвалідом другої групи безстроково, до регулярної праці згідно висновку МСЕК не придатний (а.с.75-77) а також мати - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є пенсіонером, інвалідом другої групи за довідкою МСЕК.
Батьки позивачки живуть за рахунок пенсійних виплат, які є замалими для повноцінного життя, придбання продуктів першої необхідності та ліків, а тому потребують її матеріальної допомоги.
Важливою обставиною є те, що старша донька відвідує перший клас, а молодша - дитячий садок, і обидві відвідують танцювальний гурток. Загальні витрати щодо школи, дитячого садку та гуртка складають 2500 грн. на місяць. Також є необхідним одяг, взуття, шкільне приладдя, повноцінне харчування, кошти на утримання житла та комунальні платежі.
Позивачка звертає увагу на те, що відповідач, надаючи добровільну грошову допомогу, виділяв суму грошей більшу, ніж присуджену йому судом в оскаржуваному рішенні. Так, у середньому на місяць він сплачував по 3000 грн. на кожну дитину, які вона і  просила стягнути з нього, подаючи позовну заяву про стягнення аліментів і причиною цього стало те, що зазначені виплати не були сталими за часом, і їй доводилося нагадувати відповідачу про необхідність та його обов`язок брати участь в утриманні дітей. Саме тому вона скористалася можливістю звернення до суду. 
Позивачки вважає, що сума у 3000 грн. на кожну дитину є цілком адекватною та помірною для відповідача, який наводить різні доводи, намагаючись зменшити свої витрати на дітей. До того ж верхній максимально можливий поріг аліментів на 2020 рік складає для дітей віком до 6 років - 17 790 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років - 22 180 грн. 
Апеляційну скаргу позивачкою подано із-за життєвої необхідності та гострої потреби у грошових коштах, яку вона та діти відчувають кожного дня. 
За пунктом 1 частини першої статті 3 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.91 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п.2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. 
Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року змінити в частинах розмірів сум аліментів на дітей та викласти його в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , 2013 року народження у розмірі 3000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 03 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , 2015 року народження у розмірі 3 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 03 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін».
Також, в порядку ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1261 грн. 20 коп. судового збору за подання апеляційної скарги. 
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384  ЦПК України, колегія суддів, -  
       п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року змінити в частині розмірів сум аліментів на дітей та викласти його в наступній редакції.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , 2013 року народження у розмірі 3 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 03 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 )  аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , 2015 року народження у розмірі 3 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 03 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: