ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/24221/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Балась Т.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 січня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                         Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                              Федотова І.В., Коротких А.Ю.
          за участю секретаря                                                          Ковтун К.В.          
                                                  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у м. Києві звернулося до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 59 252,03 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції  відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким  відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначила, що фактичної передачі грошей за Договором дарування грошей не відбулося, дару коштів позивач не отримувала, а тому і доходу не було. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що відсутні підстави для нарахування податку та інших зборів в дохід Держави.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що станом на 18.11.2019 року за ОСОБА_1 рахується податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування у розмірі 51 508,97 грн. та військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 7 743,06 грн.
Податковий борг з податку на доходи фізичних осіб виник в результаті несплати ОСОБА_1 суми грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, визначених контролюючим органом на підставі податкового повідомлення - рішення № 0018751306 від 22.11.2016 року на суму 47 679,75 грн.
Податковий борг з військового збору виник в результаті несплати ОСОБА_1 суми грошових зобов`язань за платежем військовий збір, визначених контролюючим органом на підставі податкового повідомлення - рішення №0018761306 від 22.11.2016 року на суму 7266,14 грн.
У зв`язку з несвоєчасною сплатою податкових зобов`язань, згідно статті 129 ПК України  позивачем нараховано пеню в розмірі 3829,22 грн. та 476,92 грн.
Доказів оскарження даних податкових повідомлень-рішень відповідачем суду не надано, тому суд першої інстанції вважав, що сума податкового боргу за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями є узгодженою.
У зв`язку з несплатою грошового зобов`язання відповідачу контролюючим  органом  виставлено податкову вимогу від 09.11.2017 року № 98484-17 про наявність податкового боргу, яка  направлена на адресу відповідача та отримана відповідачем 30.11.2017 року.
Доказів добровільного погашення відповідачем податкової вимоги від 09.11.2017 року № 98484-17 матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем не надано суду доказів сплати узгодженої суми податкової заборгованості у добровільному порядку або оскарження її, а тому позовні вимоги контролюючого органу є обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14  ПК України під податковим зобов`язанням розуміється сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
У пункті 57.3  статті  57 ПК України  визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту    54.3    статті    54    цього    Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
За приписами п. 31.1  ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством.
У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.  59.1  статті 59 ПК України).
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Згідно п. 59.3 статт 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Відповідно до п. 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно пп.  20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Отже, факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.
В даному випадку, грошове зобов`язання, яке рахується за відповідачем виникло на підставі податкових повідомлень-рішень від 22.11.2016 року № 0018751306 та від 22.11.2016 року №0018761306.
Як свідчать наявні у матеріалах справи докази, вказані податкові повідомлення-рішення були направлені відповідачу за зареєстрованим місцем проживання та були вручені останній 21.11.2016 року (а.с. 15).
У апеляційній скарзі апелянт зазначила, що нею було оскаржено вказані податкові повідомлення-рішення до суду.
Перевіривши вказані доводи апелянта, колегія суддів встановила, що рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 14.08.2018 року у справі № 826/5075/17, яке не було оскаржено та відповідно набрало законної сили, було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.11.2016 року № 0018751306 та від 22.11.2016 року №0018761306.  
Вказані обставини свідчать про те, що податкові повідомлення-рішення від 22.11.2016 року № 0018751306 на суму 47 679,75 грн., від 22.11.2016 року № 0018761306 на суму 7266,14 грн. є узгодженими.
Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом на підставі статті 59 ПК України  сформовано податкову вимогу форми "Ф" від 09.11.2017 року №98484-17 на суму 59 252,03 грн., та направлено за зареєстрованим місцем проживання відповідача та було вручено 30.11.2017 року (а.с. 10).
Оскільки доказів оскарження податкової вимоги чи погашення податкового боргу за визначеними грошовими зобов`язаннями відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.
При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відповідач будь-яких рахунків у банку не відкривав, фактичного дарунку та коштів не отримував, відтак не був зобов`язаний декларувати дохід, який не отримав, та сплачувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, оскільки вказаним обставинам була надана оцінка судом в рамках розгляду справи № 826/5075/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.11.2016 року № 0018751306 та від 22.11.2016 року №0018761306. 
До того ж, як правильно зазначив суд першої інстанції, питання правомірності нарахування грошових зобов`язань не може бути предметом доказування у даній справі, оскільки рішення суб`єкта владних повноважень, якими нараховано грошові зобов`язання, не є предметом вказаного позову, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати його правовий аналіз.  
Щодо вимоги апелянта про постановлення окремої ухвали суду, за порушення закону та наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення осіб до відповідальності та направлення матеріалів в Генеральну прокуратуру України, Офіс Генерального прокурора України, ДБР для перевірки та прийняття рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно чст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
В даному випадку за наслідками апеляційного розгляду цієї справи апеляційний суд не вбачає передбачених статтею 249 КАС України підстав для постановлення окремої ухвали.
Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
У рішенні ЄСПЛ від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
В даному випадку доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. 
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

                                                      П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                              Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                 І. В. Федотов

                                                                                                    А.Ю. Коротких