ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2012/20  Номер провадження 22-ц/814/448/21	Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 грудня 2020 року, постановлене суддею Городівським О.А., 
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатись, 

в с т а н о в и в:
16.10.2020 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх повнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи із 16.10.2020, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що із 15.09.2020 їх син ОСОБА_3 навчається на денному відділенні у комунальному закладі Лубенського медичного фахового коледжу Полтавської обласної ради за державним замовленням та потребує матеріальної допомоги, пов`язаної із навчальним процесом, витратами на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування та підручники. Позивач не має можливості самостійно утримувати повнолітнього сина та просить суд стягувати із відповідача, який має можливість сплачувати аліменти, по 2 000,00 грн. щомісячно.
Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15.12.2020 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатись – відмовлено.
Судові витрати у справі віднесено за рахунок держави.
Рішення міськрайонного суду вмотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, у заявленому позивачем розмірі, а клопотань про витребування доказів не заявлено.
Із рішенням районного суду не погодилася позивач, оскарживши його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, із підстав попередньо викладених у позові, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Зазначає, що відповідач є працездатним та отримує заробітну плату за місцем роботи, що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_4 від 22.12.2020, має дохід від оренди земельного паю та веде домашнє господарство, що підтверджує його фінансову можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання. 
Звертає увагу, що відповідач фактично визнав позовні вимоги та не намагався їх спростувати у відзиві на позов чи особисто у судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 ./а.с.3/
ОСОБА_3 навчається на другому курсі денного відділення у комунальному закладі Лубенського медичного фахового коледжу Полтавської обласної ради за державним замовленням з 15.09.2020 згідно наказу №57 Кс./тр від 11.09.2020 до 30.06.2023, що підтверджується довідкою указаного навчального закладу від 08.10.2020 №88./а.с.4/
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що усупереч положенням ст.ст.12, 81, 177 ЦПК України позивачем не доведено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, у заявленому позивачем розмірі, клопотань про витребування судом таких доказів не заявлено.
Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції. При цьому враховує наступне.
Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами (правовий висновок, викладений у постанова ВСУ від 24.02.2016 по справі № 6-1296цс15).
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відмовлячи у позові за недоведеністю, міськрайонний суд помилково не врахував викладені норми цивільного процесуального закону, тоді як, виходячи із засад цивільного судочинства, зокрема, змагальності сторін, обов`язок надання доказів покладено на обидві сторони. 
Із матеріалів справи вбачається, що, приймаючи позовну заяву та призначаючи справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, районний суд встановив відповідачу строк, протягом якого він має право подати відзив на позовну заяву. Між тим, відповідач, будучи обізнаним із позовом, будь-яких заперечень проти позову не висловив, відзиву на позов не направив, доказів своєї матеріальної неспроможності надавати повнолітньому сину матеріальну допомогу – не надав.
Тому апеляційний суд визнає помилковим висновок міськрайонного суду про необґрунтованість позовних вимог, оскільки наявна потреба повнолітньої дитини сторін, яка продовжує навчання, у матеріальному утриманні зі сторони батьків, відповідачем не спростована. Суд першої інстанції, формально пославшись на відсутність клопотань сторін про витребування доказів, що мають значення для справи, не виконав передбачений ч.5 ст.12 ЦПК України обов`язок суду, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснити учасникам судового процесу їх процесуальні права та обов`язки, в тому числі щодо надання доказів про доходи сторони відповідача.
При цьому апеляційний суд враховує рівність обов`язку обох батьків по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання, і таке утримання не може бути компенсоване за рахунок лише одного з батьків. 
Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції регламентовані положеннями статті 367 ЦПК України, частинами 1-3 якої визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З огляду на наведені норми процесуального права колегія суддів приймає до уваги додану позивачкою до апеляційної скарги довідку від 22.12.2020 про розмір доходу відповідача у 2020 році за місцем роботи у ФОП ОСОБА_4 /а.с.19/
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, підлягають частковому задоволенню, а саме, визнає обґрунтованим, справедливим та достатнім визначити до стягнення аліменти в розмірі 1 000,00 грн., що буде співмірним та не матиме наслідком надмірного тягара для відповідача.
Із наведених підстав апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції – скасуванню, з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам позову (50%), з огляду на те, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подачу позову та апеляційної скарги, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 051,00 грн. (420,40 грн. + 630,60 грн.); в іншій частині судові витрати на суму 1 051,00 грн. слід віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 грудня 2020 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатись – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 000 (одна тисяча),00 грн. щомісячно, починаючи із 16.10.2020 і на весь період навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років.
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1 051,00 грн.
Судові витрати у розмірі 1 051,00 грн. віднести за рахунок держави. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22.02.2021.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 П.С. Абрамов

                                                                               С.М. Бондаревська