ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 лютого 2021 року           справа №200/8214/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Міронової Г.М., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В.,за участю Представника позивача  Оніщенко І.В., представника відповідача Сенников А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 р. у справі № 200/8214/20-а (головуючий І інстанції Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 6 лютого 2019 року № 0002221302, № 0002151302, -

                                                       ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі – відповідач, ГУ ДПС у Донецькій області), в якому просив: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 6 лютого 2019 року № 0002221302 на суму 51971 грн. 76 коп. та № 0002151302 на суму 510 грн. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року задоволено частково позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 6 лютого 2019 року № 0002221302, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на суму 51971 грн. 76 коп., з яких за основним платежем у сумі 41577 грн. 41 коп. та  штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 10394 грн. 35 коп; стягнув з Головного управління ДПС у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 600 грн. В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовив.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказане рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянтом зазначено, що позивачем у період до закінчення перевірки не було надано первинної документації, що відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України свідчить про їх відсутність. Також апелянт зазначає, що в ході перевірки на підставі наявних документів було встановлено перевищення обсягу доходу, визначеного для платників єдиного податку ІІ групи занижено суму обсягу виручки та занижено суму єдиного податку з перевищення обсягу доходу, визначеного для платників єдиного податку ІІ групи.
Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянин України, зареєстрований в якості фізичної особи підприємця 30 квітня 2015 року, перебував на податковому обліку в Слов`янсько-Лиманському управлінні Головного управління ДФС у Донецькій області. Основний вид діяльності: неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 47.89). 
15 лютого 2019 року внесений запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 . 
Податковим органом у період з 10 січня 2019 року по 16 січня 2019 року на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.4. пункту 78.1. статті 78, статті 79 Податкового кодексу України, наказу Головного управління ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 20 грудня 2018 року № 2461 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , згідно витягу з ЄДР від 30 квітня 2015 року № 2 277 000 000 0028379, з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 30 квітня 2015 року по 31 грудня 2018 року, відповідно до затвердженого плану перевірки. 
За результатами перевірки відповідачем було складено акт перевірки від 23 січня 2019 року № 66/05-99-13-02-17/ НОМЕР_1 , яким встановлені порушення позивачем, зокрема, пункту 44.3 та пункту 44.6 статті 44. пункту 85.2 статті 85 Розділу II Податкового кодексу України в частині незабезпечення надання до перевірки всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС - ФОП ОСОБА_1 до перевірки не надані всі первинні документи; підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, підпункту 2 пункту 291.4 статті 291, підпункту 293.4.1 пункту 293.4, підпункту 2 пункту 293.8 статті 293, абзацу 1) підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового Кодексу України № 2755 від 2 грудня 2010 року зі змінами та доповненнями у випадку перевищення обсягу доходу, визначеного для платників єдиного податку II групи, у 2017 році не було здійснено перехід на застосування ставки єдиного податку, визначеної для платників єдиного податку іншої групи, або відмови від застосування спрощеної системи оподаткування з 1 жовтня 2016 року, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань по єдиному податку за період, що перевірявся, на суму 41577 грн. 41 коп., в тому числі по звітних (податкових) періодах: 2017 рік - 41 577,41 грн.
З акту перевірки вбачається, що перевірка була проведена на підставі митних декларацій, облікової справи, даних з ЦБД, податкових декларацій платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця, звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування додаток 5 (по фізичній особі – підприємцю), квитанцій про сплату нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податковий розрахунок за ф. 1ДФ, декларацій про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, інформації про експортні операції АІС “Податковий блок” та наступних баз дани: АІС “Податковий блок”, АІС “Облік податків та платежів” (ТАХ), АРМів „Митниця”, „Земля”, ІС “Підсистема РРО”, „Стан”, ЦБД ДРФО, “Державний реєстр речових прав на нерухоме майно”, “НАІС ДДАІ” МВС України.
06 лютого 2019 року, податковим органом, на підставі висновку акту перевірки, прийнято податкове повідомлення-рішення № 0002221302 за порушення  підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, підпункту 2 пункту 291.4 статті 291, підпункту 293.4.1 пункту 293.4, підпункту 2 пункту 293.8 статті 293, абзацу 1) підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового Кодексу України, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на суму 51971 грн. 76 коп., з яких за податковим зобов`язанням - 41577 грн. 41 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 10394 грн. 35 коп.
Також, 6 лютого 2019 року, податковим органом, на підставі акту перевірки від 23 січня 2019 року № 66/05-99-13-02-17/ НОМЕР_1 , прийнято податкове повідомлення-рішення № 0002151302 за порушення пункту 44.3 та пункту 44.6 статті 44. пункту 85.2 статті 85 Розділу II Податкового кодексу України, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції у сумі 510 грн. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п.п. 14.1.54 п. 14.1 ст.14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Підпунктами 16.1.2, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 вказаного Кодексу встановлено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 вказаного Кодексу).
Згідно з пунктом 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регламентовано  статтею 177 ПКУ.
Згідно п.177.2 ст.177 ПКУ об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Виходячи з норм Податкового кодексу України, для визначення чистого доходу фізичної особи – підприємця враховується його дохід у вигляді виручки у грошовій та негрошовій формах.
Згідно з підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України до платників єдиного податку, які відносяться до ІІ групи належать фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають в ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб, обсяг доходу не перевищує 1500000 грн.
Відповідно до підпункту 1 пункту 292.1 статті292 ПК України доходом платника єдиного податку для фізичної особи-підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій) матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті.
За змістом пункту 292.6 статті 292 ПК України датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі.
Згідно з пунктом 293.4, 293.8 статті 293, пункту 296.6 статті 296 Податкового кодексу України для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) ставка єдиного податку встановлюється у розмірі 15 відсотків до суми перевищення обсягу доходу.
Платники єдиного податку другої групи, які перевищили у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, визначений для таких платників у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, в наступному податковому (звітному) кварталі за заявою переходять на застосування ставки єдиного податку, визначеної для платників єдиного податку третьої групи, або відмовляються від застосування спрощеної системи оподаткування.
Такі платники до суми перевищення зобов`язані застосувати ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків. Заява подається не пізніше 20 числа місяця, наступного за календарним кварталом, у якому допущено перевищення обсягу доходу.
Сума перевищення обсягу доходу відображається у податковій декларації за податковий (звітний) період, у якому відбулося таке перевищення. При цьому отримана сума перевищення доходу, встановленого для платників єдиного податку першої і другої груп, не включається до обсягу доходу, з якого сплачується наступна обрана ставка такими платниками єдиного податку.
   Платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема, у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.
За положенням абз. 1 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.
16 січня 2018 року позивачем до податкового органу була подана податкова декларація платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця за 2017 рік, де позивачем зазначена загальна сума доходу за звітний (податковий) період у сумі 1159727 грн. 59 коп.
Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції.
25 липня 2016 року позивачем (продавець) був укладений зовнішньоекономічний експортний контракт 25.07.16 з ООО “КЕРАМЬІЧ”. Росія, м. Бєлгород (покупець) щодо продажу керамічних виробів в асортименті за цінами згідно доданих на момент відвантаження специфікацій, що є невід`ємною частиною контракту. Валюта платежів за контрактом - рублі Російської Федерації. Ціна товару вказана в специфікаціях, доданих до Контракту. Загальна сума контракту визначена 20 000 000.00 рос.руб., умови оплати за кожну партію товару, протягом 90 днів від дати поставки товару у розмірі 100%. шляхом банківського переказу на реквізити вказані в п. п.12. Контракту.
На виконання умов даного контракту у 2017 році товар був відправлений на адресу покупця (ООО “КЕРАМЬІЧ), що підтверджується вантажно-митними деклараціями, рахунками-фактура, специфікаціями, паспортами якості, пакувальними листами, рахунками наявними в матеріалах справи.
За відвантажений товар (керамічні вироби) позивач отримав валютну виручку в російських рублях, яка в еквіваленті до української гривни дорівнює 1159727 грн. 59 коп., про що свідчить виписка банку з особового рахунку за весь період 2017 року, та довідки банку щодо відсутності коштів на інших рахунках позивача. 
Отже, сума загального доходу за 2017 рік позивача задекларована в межах обсягу платників єдиного податку, які відносяться до ІІ групи.
За даними перевірки загальний оподатковуваний дохід в періоді, що перевірявся, при порівнянні з митними деклараціями склав 1777182 грн. 79 коп.
Пунктом 46.1 статті 46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань.
Відповідно до пункту 20 статті 4 Митного кодексу України визначено, що митна декларація це заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.
Під час проведення документальних перевірок контролюючи органи перевіряють показники платників податків, відображених в податкових деклараціях, досліджують первинні бухгалтерські документи для встановлення повноти, правильності нарахування податків і зборів. Тобто, показники в податковій та митній деклараціях щодо отриманого доходу, витрат, об`єму експорту товару, тощо підлягають перевірці. 
Суд зазначає, що митна декларація відображає загальну вартість поставленого товару, а не отриманий дохід, отже, не є підставою для визначення чистого доходу платника податків.
Щодо посилання апелянта на ненадання до перевірки документів, колегія суддів зазначає, що зазначене не звільняє податковий орган від виконання обов`язків щодо належної перевірки та не надає права для визначення чистого доходу платника податків лише на підставі митних декларацій.
Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковий орган безпідставно визначив суму оподаткованого доходу в сумі 1777182 грн. 79 коп. та визначив грошове зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб на суму 51971 грн. 76 коп., в т.ч. за податковим зобов`язанням – 41577 грн. 41 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 10394 грн. 35 коп. 
З урахуванням вищезазначеного податкове повідомлення-рішення № 0002221302 від 6 лютого 2019 року є протиправним та підлягає скасуванню.  
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що фактично доводи апеляційної скарги ґрунтуються на поясненнях та обставинах які надавались апелянтом суду першої інстанції в ході розгляду справи, які судом було досліджено та надано їм оцінку. Апелянтом в скарзі не наведено жодного доводу та доказів в спростування або помилковість висновків суду першої інстанції, не зазначено в чому саме полягає порушення судом першої норм матеріального права або помилковість оцінки обставин в справі. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 р. у справі № 200/8214/20-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 р. у справі № 200/8214/20-а - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 24 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                      Е.Г.Казначеєв

Судді                                                                                         І.В. Геращенко

                                                                                                  Г.М. Міронова