ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2021 року                                                                             Справа №  908/5628/14

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511 

Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді: Широбокової Л.П. - доповідач, 
суддів: Орєшкіної Е.В., Кощеєва І.М.

секретар судового засідання Грачов А.С.

представники сторін:
від позивача: Андрійко Є.Л., довіреність №14-28  від 15.01.2021,  адвокат;
від відповідача: Вінтоняк Д.О., довіреність №05/01  від 05.01.2021,  адвокат;
від Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків): представник не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 28.09.2020    за результатами розгляду скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у справі №908/5628/14 (суддя Азізбекян Т.А.,    повна ухвала складена 05.11.2020)
за позовом:  Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до відповідача:  Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", м. Маріуполь Донецької області
про  стягнення суми
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги та ухвали суду.

18.09.2020 Акціонерне товариство  «Національна акціонерна компанія  «Нафтогаз України»  звернулось до Господарського суду Запорізької області в системі  Електронний суд   із скаргою на дії Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у справі № 908/5628/14, в якій просило суд:
- визнати неправомірною постанову начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про результати перевірки матеріалів виконавчого провадження 62680963 від 07.09.2020;
- постанову начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про результати перевірки матеріалів виконавчого провадження 62680963 від 07.09.2020 скасувати;
- повідомлення головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Крушеницької В.А про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання від 10.09.2020 наказу Господарського суду Запорізької області №908/5628/14 від 10.02.2015 скасувати;
- зобов`язати начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) повторно здійснити перевірку матеріалів виконавчого провадження 62680963 з урахуванням висновків суду щодо ч. 2 ст. 12 Закону, про що винести відповідну постанову.
Скаргу обґрунтовувало тим, що начальник Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийшов до безпідставного висновку про пропущення стягувачем строку для подання наказу суду до примусового виконання, не врахував, що боржнику надавалося розстрочення виконання рішення суду, яке скінчилося 29.12.2017 року. Посилається на ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої строк для пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання встановлюється в три роки з наступного дня після закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Він звернувся до виконавчої служби 20.02.2020, в межах визначених строків, та виконавець безпідставно направив йому повідомлення про повернення виконавчого документа.
Відповідач та представники державної виконавчої служби відзивів на скаргу не надавали, їхні представники участі в судовому засіданні не приймали.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.09.2020    у справі №908/5628/14 (суддя Азізбекян Т.А.) скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково:
- визнано постанову начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про результати перевірки матеріалів виконавчого провадження 62680963 від 07.09.2020 неправомірною;
- визнано повідомлення головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Крушеницької В.А. про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання від 10.09.2020 наказу Господарського суду Запорізької області №908/5628/14 від 10.02.2015 неправомірним;
- зобов`язано начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) усунути порушення (поновити порушене право заявника) та повторно розглянути заяву стягувача про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області №908/5628/14 від 10.02.2015.
Ухвала суду мотивована тим,  що постанова начальника Центрального ВДВС у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про результати перевірки матеріалів виконавчого провадження 62680963 від 07.09.2020 та повідомлення головного державного виконавця Центрального ВДВС у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Крушеницьої В.А про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання прийнято ВДВС неправомірно з огляду на положення ч.2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з наданою відповідачу розстрочкою виконання рішення суду та наявністю підстав для переривання строку пред`явлення наказу до виконання.
Доводи апеляційної скарги та позиція учасників справи.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Відповідач, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, прийняти нове рішення по суті скарги, яким відмовити у її задоволенні.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- суд розглянув справу без повідомлення та участі відповідача, який належним чином не був повідомлений про час та місце розгляду скарги, оскільки ухвала суду надійшла до нього після судового засідання, чим порушені його права на надання своїх аргументів та принцип змагальності сторін;

- розглянувши справу за наявними матеріалами суд не врахував позицію органів виконання щодо спірних обставин;

- суд прийшов до безпідставного висновку про неправомірність дій державної виконавчої служби та не врахував, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС від 28.12.2015 року було встановлено строк для повторного пред`явлення наказу до виконання – один рік, тобто до 28.12.2016, тому стягувач повинен був пред`явити наказ до виконання саме у цей строк;

- скарга не містить обгрунтування в чому саме полягає порушення прав позивача оскаржуваними рішеннями ДВС, оскільки боржник включений до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та виконавчі провадження з цих підстав підлягають зупиненню.

Позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги (відзив від 16.01.2021, пояснення представника в судовому засіданні), просив ухвалу суду залишити без змін. Вважає, що з врахуванням положень ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» суд прийшов до обґрунтованих висновків про неправомірність рішень ДВС про повернення наказу суду без виконання. Апелянт не врахував приписи п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Вважає доводи апелянта про те, що права стягувача не порушені безпідставними, адже зупинення вчинення виконавчих дій не припиняє зобов`язань боржника.
Процедура.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 07.12.2020 для розгляду цієї апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Орєшкіної Е.В.,          Кощеєва І.М. 

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.12.2020 після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги було відкрите апеляційне провадження, розгляд справи призначений у судовому засіданні на 27.01.2021 на 14.00 год.

Представник ДВС в судове засідання не з`явився, відзив не надав, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги в цьому судовому засіданні.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом, та застосоване законодавство.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення позивача та відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини  рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (рішення Європейського суду з прав людини у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009).

Пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого   статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції").

Відповідно до ст. 1291  Конституції України   суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження", ст. 1 якого встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 13   Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.01.2015р. у справі №908/5628/14 було стягнуто з ККП Маріупольської міської ради   «Маріупольтепломережа»   на користь ПАТ  НАК  «Нафтогаз України»  інфляційні втрати в сумі 3 712 523,53 грн, 3% річних в сумі 618 359,44 грн та судовий збір в сумі 58 390,92 грн.
На виконання рішення суду було видано наказ від 10.02.2015.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.07.2015 у справі №908/5628/14 з врахуванням  постанови Донецького апеляційного господарського суду від 14.02.2018  боржнику було надано розстрочення виконання рішення суду та визначено 29.12.2017 датою закінчення розстрочки.
Щодо виконання спірного наказу суду за заявою стягувача було відкрито виконавче провадження 04.06.2015 року та виконавчий документ було повернуто стягувачеві (постанова ДВС від 28.12.2915) в зв`язку з наданням боржнику розстрочення виконання рішення суду та відсутністю заборгованості згідно з графіком розстрочки. Встановлено, що виконавчий документ може бути пред`явлено повторно до 28.12.2016. 
Заявою від 20.02.2020 стягувач направив  наказ Господарського суду Запорізької області від 10.02.2015 у справі №908/5628/14 для примусового виконання до Центрального ВДВС у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
07.09.2020 начальником Центрального ВДВС у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було прийнято постанову про результати перевірки матеріалів виконавчого провадження, яка надійшла на адресу стягувача 14.09.2020. 
У цій постанові було зазначено, що на виконанні у  головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Крушеницької В.А. перебуває виконавче провадження №62680963 з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 10.02.2015 у справі №908/5628/14, яке відкрито постановою від 30.07.2020. Встановлено, що постанова прийнята з порушенням ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», скасовано постанову від 30.07.2020 про відкриття виконавчого провадження, зобов`язано  головного державного виконавця прийняти рішення у відповідності до вимог Закону.
Головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Крушеницькою В.А. на адресу стягувача   було направлено повідомлення №2125 від 10.09.2020 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, мотивоване пропуском строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, отримане позивачем 14.09.2020.
З вказаними рішеннями органу виконання не погодився позивач, звернувся до суду з цією скаргою.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України  «Про виконавче провадження»  від 02.06.2016 №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Статтею 339 ГПК України  визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо  вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього  Кодексу, порушено їхні права.
Згідно з п. а) ч. 1  ст. 341 ГПК України  скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її права.
Суд першої інстанції встановив, що скаржник звернувся із скаргою в строки, встановлені Законом, з чим погоджується апеляційний суд та ця обставина не оспорюється сторонами.
Положеннями Закону України «Про виконавче провадження»  керівникам виконавчої служби надано право здійснювати перевірку матеріалів виконавчого провадження за скаргами учасників виконавчого провадження або за власною ініціативою, а механізм перевірки матеріалів виконавчого провадження врегульовано розділом 12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої  наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5.
Отже, ухвалюючи оскаржувану постанову начальник Центрального ВДВС у            м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) діяв в межах своїх повноважень.
Втім, при винесенні цієї постанови не було враховано положення чинного законодавства та фактичні обставини справи.
Так, за приписами ч. 1, 2   ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»  виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Суд встановив, що за заявою стягувача 04.06.2015 року було відкрито виконавче провадження, але виконавчий документ було повернуто стягувачеві (постанова ДВС від 28.12.2015) з підстав надання боржнику розстрочення виконання рішення суду. Встановлено, що виконавчий документ може бути пред`явлено повторно до 28.12.2016. Строк розстрочення виконання рішення скінчився 29.12.2017.
Також позивач звертався до органу виконання із заявою №1415-605  від 14.06.2017 та як слідує з повідомлення №54317406  від 18.07.2017  Приморського ВДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області виконавчий документ було повернено без прийняття до виконання. 
Про обставини розстрочки виконання судового рішення стягувач повідомляв ДВС у своїй заяві про відкриття виконавчого провадження.
Скасовуючи постанову від 30.07.2020 про відкриття виконавчого провадження та зобов`язуючи головного державного виконавця прийняти рішення у відповідності до вимог Закону начальник Центрального ВДВС у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не взяв до уваги вище викладені обставини щодо розстрочення виконання рішення суду, яке спливло 29.12.2017 року, та саме з цієї дати відповідно до положень ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в новій редакції, яка була чинна на час пред`явлення наказу до виконання) встановлюється трирічний строк пред`явлення виконавчого документу до виконання. 
Апелянт правомірно посилається на положення п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Як вірно встановив суд першої інстанції стягувач звернувся до органу виконання в межах трирічного строку (заява від 20.02.2020, виконавче провадження відкрито 30.07.2020, строк спливав 29.12.2020) та оскаржувані рішення ДВС є неправомірними.
Відповідно до  статті 343 ГПК України  за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
За викладених обставин, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків  в частині  визнання неправомірними постанови начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про результати перевірки матеріалів виконавчого провадження №62680963 від 07.09.2020 та повідомлення головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Крушеницької В.А про повернення виконавчого документу стягувану без виконання від 10.09.2020 наказу Господарського суду Запорізької області №908/5628/14 від 10.02.2015. 
Статтею 343 ГПК України не передбачено такого способу захисту порушених прав стягувача як скасування рішень органу виконання, відтак в цій частині суд дійшов вірних висновків.
Також, суд зобов`язав начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) усунути порушення (поновити порушене право заявника) та повторно розглянути заяву стягувача про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області №908/5628/14 від 10.02.2015.
Апеляційний суд зазначає, що скаржник не просив суд про такий спосіб захисту його прав, як стягувача, а заявляв вимогу наступного змісту: «зобов`язати начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) повторно здійснити перевірку матеріалів виконавчого провадження 62680963 з урахуванням висновків суду щодо ч. 2 ст. 12 Закону, про що винести відповідну постанову».
Тому в цій частині суд першої інстанції прийняв помилкове рішення.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що наведена вимога скаржника не підлягає задоволенню, оскільки не вплине на поновлення його прав. Визнання неправомірними постанови начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про результати перевірки матеріалів виконавчого провадження №62680963 від 07.09.2020 та повідомлення головного державного виконавця призводить  до поновлення порушеного права заявника, оскільки залишається чинною постанова про відкриття виконавчого провадження від 30.07.2020 року.
Щодо доводів апеляційної скарги:
Апелянт наголошує на порушенні своїх прав з огляду на неналежне повідомлення його про слухання скарги, в зв`язку з чим він не зміг скористатися своїм правом на захист прав та інтересів. 
Відповідно до частини першої  ст. 342 Господарського процесуального кодексу України  скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (частина друга  ст. 342 Господарського процесуального кодексу України).
З наведених приписів закону слідує, що про розгляд скарги суд в обов`язковому порядку повинен повідомити учасників справи, та тільки пересвідчившись, що вони повідомлені належним чином, може розглянути скаргу за наявними матеріалами в разі неявки представників учасників справи.
Матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про час та місце розгляду скарги. Згідно доказів, наданих відповідачем, ухвалу про призначення  скарги до розгляду 28.09.2020 він отримав 30.09.2020, тобто вже після прийняття судом оскаржуваної ухвали.
Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, неповідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
Щодо неврахування судом позиції органу виконання апеляційний суд зазначає, що Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не надавав суду першої інстанції, як і апеляційному суду відзивів на скаргу, не оскаржує ухвалу суду, тому в цій частині доводи апелянта  відхиляються.
Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено зупинення виконавчого провадження за наявності підстав, визначених Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», Але вказані норми не передбачають  відмови у відкритті виконавчого провадження з цих підстав, тому стягувач має право в установлені строки пред`явити виконавчий документ до виконання. А відмова у прийнятті такого документу до виконання є прямим порушенням його прав, тому апелянт безпідставно посилається на відсутність порушення прав стягувача оскаржуваними рішеннями ДВС.
Інші доводи апелянта спростовані вище встановленими обставинами справи та наведеними положеннями чинного законодавства.
Відповідно до ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги  має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. 

Підставою для скасування судового рішення є порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, ухвала Господарського суду Запорізької області від 28.09.2020    за результатами розгляду скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у справі №908/5628/14, як прийнята з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення скарги. 

З огляду на це апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 344 ГПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються порівну на орган виконання та апелянта. 

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -  
  
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 28.09.2020    за результатами розгляду скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у справі №908/5628/14 задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 28.09.2020    за результатами розгляду скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у справі №908/5628/14 скасувати.

Прийняти у справі нове рішення.
Скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у справі №908/5628/14  задовольнити частково.
Визнати постанову начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про результати перевірки матеріалів виконавчого провадження 62680963 від 07.09.2020 неправомірною.
Визнати повідомлення головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Крушеницьої В.А про повернення виконавчого документу стягувану без виконання від 10.09.2020 наказу Господарського суду Запорізької області №908/5628/14 від 10.02.2015 неправомірним.
В решті вимог скарги відмовити.
Стягнути з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) – м. Маріуполь Донецької області, вул. Грецька,19, код ЄДРПОУ 34908779, - на користь Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" -  м. Маріуполь Донецької області, вул. Гризодубової,1, код ЄДРПОУ 33760279 витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги – 1051,00 грн (одну тисячу п`ятдесят одну грн), про що видати наказ.  

Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарського суду Запорізької області.
           
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з часу складання повної постанови у  випадках, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 01 лютого 2021 року.

Головуючий суддя                                                                 Л.П. Широбокова

Суддя                                                                                         Е.В. Орєшкіна 

Суддя                                                                                         І.М. Кощеєв