Постанова
Іменем  України
02 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 549/195/19 
провадження № 51-1981км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі: 
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
за участю: секретаря судового засідання	  ОСОБА_4 ,	
прокурора засудженого захисника	ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2020 року щодо 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення злочинів, передбачених частиною 2 статті 307, частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Обставини справи
1.  Вироком Чорнухинського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2019 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за частиною 2 статті 307 КК із застосуванням статті 69 КК – на строк 5 років без конфіскації майна; за частиною 2 статті 309 КК – на строк 3 роки. На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів засудженому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. Відповідно до статті 75 КК засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього виконання обов`язків передбачених частиною 1 статті 76 цього Кодексу.
2.  Суд визнав доведеним, що:
ОСОБА_6 за невстановлених обставин придбав особливо небезпечний наркотичний засіб – канабіс, який зберігав за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 . 
У тому ж місці 21 січня 2019 року в період часу з 14:13 до 14:20 він незаконно збув ОСОБА_8 21,221 г канабісу за 800 грн, а 05 лютого 2019 року у період часу з 12:46 до 12:53 повторно збув канабіс за 200 грн.
Крім того, 05 лютого 2019 року під час проведення обшуку згаданого домогосподарства було виявлено та вилучено саморобний пристрій для вживання канабісу, а також 49,723 г канабісу, який він зберігав без мети збуту.
3.  Полтавський апеляційний суд 18 березня 2020 року частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок у частині призначеного покарання і ухвалив новий вирок, яким засудив ОСОБА_6 до покарання у виді позбавлення волі: за частиною 2 статті 307 КК із застосуванням статті 69 КК – на строк 3 роки 6 місяців без конфіскації майна; за частиною 2 статті 309 КК – на строк 2 роки. На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без конфіскації майна.
Вимоги і доводи касаційної скарги 
4.  У касаційній скарзі захисник, посилаючись на пункти 2 та 3 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
5.  Захисник вважає, що суд першої інстанції, звільнивши засудженого від відбування покарання з випробуванням, прийняв законне і обґрунтоване рішення в межах своїх дискреційних повноважень, а апеляційний суд усупереч вимогам статті 65 КК не врахував повною мірою всіх позитивних даних про особу засудженого і наявних у справі пом`якшуючих обставин та дійшов необґрунтованого висновку про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
Позиції  учасників судового провадження
6.  Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
7.  У судовому засіданні засуджений та захисник підтримали свої касаційні вимоги.
8.  Прокурор заперечив проти доводів сторони захисту щодо наявності підстав для застосування до засудженого положень статті 75 КК. Водночас прокурор вважав за необхідне перекваліфікувати діяння засудженого з частини 2 на частину 1 статті 309 КК, призначити йому за цим законом покарання у виді обмеження волі, а за сукупністю злочинів визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без конфіскації майна. 
Оцінка Суду
9.  Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що в задоволенні касаційної скарги належить відмовити на таких підставах.
10.  Суд має повноваження перевірити правильність правової оцінки за кримінальним законом обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, незалежно від позицій сторін у справі, якщо це не погіршує становище засудженого (частина 3 статті 337, частина 2 статті 433 КПК).
11.  Суди попередніх інстанцій кваліфікували діяння засудженого за частиною 2 статті 309 КК як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений частиною 2 статті 307 КК. Така диспозиція цієї норми діяла під час розгляду справи в судах.
12.  Проте з набранням чинності законом № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року з 01 липня 2020 року положення частини 2 статті 309 КК діють в інший редакції, де кваліфікуючою ознакою є «ті самі дії, вчинені протягом року після засудження за цією статтею».
13.  У цьому провадженні суд визнав доведеним лише один епізод вчинення засудженим незаконного придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, що відповідає частині 1 статті 309 КК (в редакції закону № 2617-VIII)
14.  Керуючись частиною 1 статті 5 КК, Суд має змінити кваліфікацію діяння засудженого з частини 2 на частину 1 статті 309 КК та призначити покарання в межах санкції цього закону.
15.  Разом із тим Суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про порушення апеляційним судом загальних засад призначення покарання.
16.  Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. 
17.  Суд звертає увагу, що доводи в касаційній скарзі захисника зводяться до незгоди з оцінкою судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи і їх значення для визначення виду та розміру покарання, а також порядку його відбування. Однак лише незгода сторони з оцінкою суду не доводить явної несправедливості покарання, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 438 КПК у сукупності зі статтею 414 цього Кодексу  може стати підставою для скасування або зміни судових рішень. 
18.  Під час перевірки матеріалів кримінального провадження в касаційному порядку встановлено, що апеляційний суд дотримався вимог закону в частині призначеного засудженому покарання. 
19.  Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні виду покарання та можливості застосування статті 75 КК. Ухвалюючи свій вирок, апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного й усі інші обставини, які мають правове значення, і дійшов висновку про неможливість досягти мети попередження вчинення нових злочинів й виправлення засудженого без ізоляції від суспільства. 
20.  Апеляційний суд виходив із того, що засуджений, виховуючи двох малолітніх дітей, за місцем свого проживання не тільки зберігав для власного споживання, а й продавав іншим особам особливо небезпечний наркотичний засіб, таким чином  вчинивши злочини, один з яких відповідно до статті 12 КК відноситься до категорії тяжких. 
21.  Водночас вирішуючи питання про відповідність виду та розміру призначеного судом першої інстанції покарання, цей суд не залишив поза увагою тих обставин, на які посилається сторона захисту, зокрема щирого каяття засудженого, активного сприяння розкриттю злочину, а також незадовільного стану здоров`я, наявності на утриманні двох малолітніх дітей, відсутності судимостей та позитивних характеристик ОСОБА_6 за місцем проживання та роботи.  
22.  З огляду на викладене, апеляційний суд погодився із застосуванням місцевим судом положень статті 69 КК до покарання за частиною 2 статті 307 КК та, належним чином обґрунтувавши своє рішення, дійшов висновку про необхідність зменшення засудженому строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного як за кожний злочин окремо так і за сукупністю злочинів. 
23.  Таким чином, Суд вважає, що апеляційний суд не порушив вимог статей 50, 65 КК, призначене засудженому покарання відповідає визначеним законом загальним засадам, а вирок не суперечить приписам статті 420 КПК. 
24.  Ураховуючи наведене, Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо явної несправедливості призначеного засудженому покарання через суворість, а тому не вбачає підстав для скасування вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_6 , як про це йдеться в касаційній скарзі. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 438 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 – без задоволення.
Вироки Чорнухинського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2019 року та Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 в порядку частини 2 статті 433 КПК змінити.
Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з частини 2 статті 309 КК на частину 1 статті 309 КК і призначити йому за цим законом покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; вважати його засудженим за частиною 2 статті 307 КК до покарання, призначеного йому судом апеляційної інстанції; на підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів, передбачених частиною 1 статті 309 та частиною 2 статті 307 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без конфіскації майна.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                           ОСОБА_2                                     ОСОБА_3