ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 р.	Справа № 636/4146/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20.01.2020 року, (головуючий суддя І інстанції: Ковригін О.С.), по справі № 636/4146/19
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         інспектора Липецького ВП Харківського ВП Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенант поліції Почуєва Костянтина Юрійовича      
третя особа          Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції 
          про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 176027 від 16.06.2019, провадження по справі закрити;
- стягнути з інспектора Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківський області лейтенанта поліції Почуєва К. Ю. моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. та понесені судові витрати.
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20.01.2020 позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 176027 від 16.06.2019, складену відносно ОСОБА_1 .
Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 - закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, витрати на правничу (правову) допомогу розмірі 8 000,00 грн.
Головне управління Національної поліції в Харківській області, як особа яка не брала участь у справі (далі - апелянт), не погоджуючись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно покладено обов`язок на апелянта щодо відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, оскільки ГУ Національної поліції в Харківській області не було стороною по справі, не залучалося судом. Крім того, вирішуючи спір , суд першої інстанції не звернув уваги на  пропуск  позивачем  десятиденного строку звернення до суду та не застосував його наслідки. 
Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.
12.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області.
30.11.2020 постановою Верховного Суду скасовано ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020, а справу направлено до Другого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 16.06.2019 інспектором Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківський області лейтенанта поліції Почуєвим К. Ю. винесено постанову серії ДПО18 № 176027, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн (а.с. 12).
Згідно постанови 16.06.2019 о 10:30 год по автодорозі с. Кулаковка до м. Чугуєва ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi outlander» ДНЗ НОМЕР_1 без посвідчення водія, технічного паспорту та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 126 КУпАП .
Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є протиправною, оскільки відповідачем не доведено факту вчинення правопорушення; позивачу завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню,  а також понесені ним витрати на правову допомогу.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), -тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Судовим розглядом встановлено, що на підтвердження вчинення позивачем правопорушення відповідачем надано лише постанову про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів зазначає, що постанова не може бути єдиним,  достатнім та беззаперечним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.
Крім того, притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП можливе у випадку наявності керування транспортним засобом.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи відносно ОСОБА_1 16.06.2019 складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД " 249005  за ч.1 ст.130 КУпАП, в якому зазначено що останній 16.09.2019 о 10 год 30 хв на а/д с.Мартова -с. Кулакова 2 км. керував автомобілем Мітсубісі  Аутлендер, днз НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння.   
За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 11.09.2019 по справі №636/2787/19 провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Цим судовим рішенням  встановлено, що 16.06.2019 ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом, а за кермом автомобіля перебувала інша особа.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів  вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме перебування ним 16.09.2019 за кермом автомобіля, а отже і наявності у нього обов`язку надавати на вимогу поліцейського документи водія.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не доведення відповідачем факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення від 16.06.2020 правомірно скасована судом із закриттям провадження у справі.
Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкодт та витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні   розміру   відшкодування   враховуються   вимоги   розумності   і   справедливості.
Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з ГУНП в Харківській області  моральної шкоди, проте колегія суддів зазначає, що ГУНП в Харківській області не було залучено судом першої інстанції до участі в справі як  відповідач, а тому суд першої інстанції безпідставно поклав обов`язок на особу, яка не є стороною по справі.
Також помилковим є висновок суду першої інстанції про стягнення з ГУНП в Харківській області  витрат на правову допомогу, оскільки згідно ч. 1 ст. 139 КАС України  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, доводи апелянта щодо неправомірності стягнення з апелянта моральної шкоди та витрат на правову допомогу знайшли своє обґрунтоване підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Доводи апелянта про пропущення позивачем десятиденного строку звернення до суду колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять, а сторонами по справі не надано доказів на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної постанови позивачем. 
В іншій частині постанова суду першої інстанції є законної та обґрунтованою, підстави для її скасування судом не встановлені.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області  задовольнити частково.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20.01.2020 року по справі № 636/4146/19  скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань  Головного управління національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоду у розмірі 10  000,00 грн, витрат на правничу (правову) допомогу розмірі 8  000,00 грн.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити  у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20.01.2020 року по справі № 636/4146/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова