Номер провадження: 22-ц/813/3409/21 
Номер справи місцевого суду: 513/1341/15-ц
Головуючий у першій інстанції Бучацька А. І.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення позики на рішення Саратського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Бучацької А.І. 30 серпня 2019 року у смт. Сарата Одеської області, -

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Саратського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення позики (т. 1 а.с. 3-4).
В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що між нею та відповідачкою 09 вересня 2015 року було укладено договір позики, за яким остання отримала від позивачки в позику кошти в розмірі 49 540 доларів США та 585 620 гривень строком на 1 місяць, тобто до 09 жовтня 2015 року. Укладений договір підтверджує розписка, написана власноруч відповідачкою 09 вересня 2015 року. Позивачка неодноразово зверталася до відповідачки щодо повернення вказаних коштів, проте кошти так і не повернуто.
  Посилаючись на ці обставини, позивачка просила стягнути з відповідачки на її користь  суму позики у  загальному розмірі 1 660 143 гривні.
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2015 року заяву задоволено. Накладено арешт на майно відповідача ОСОБА_1 на будівлю кафе, загальною площею 257,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , частка 1/1; будівлі магазинів, загальною площею 411,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , частка 80/100 у складі з будівлі магазину літ. «А» загальною площею 320,20 кв.м.; будинок загальною площею 107,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , частка 1/1 (т. 1 а.с. 18-19). 
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 14 червня 2016 року клопотання задоволено. Призначено у справі почеркознавчу експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено (т. 1 а.с. 65-66).
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 07 травня 2018 року клопотання представника відповідачки задоволено. Призначено у справі повторну комісійну судово-почеркознавчу експертизу, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено (т. 1 а.с.232-233).
Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 30 серпня 2019 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму позики у  загальному розмірі  1 660 143 гривні, витрати зі сплати судового збору у загальній сумі 6 609,20 гривень та витрати, пов`язані із проведенням експертизи, у загальній сумі 6 669 гривень, а всього 1 673 421,20 гривень (т. 2 а.с. 168-171).
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що 09 вересня  2015 року  відповідачка не  брала  у  ОСОБА_2  в борг грошові кошти у сумі  49 540 доларів США та 585 620 гривень, розписку від 09 вересня  2015 року не писала  та не  підписувала. Висновки експертів апелянт вважає неясними, необґрунтованими та такими, що суперечать іншим матеріалам справи, що викликає сумніви в їх правильності. Вважає, що експертами самостійно було змінено визначення експертизи з "повторної" на "додаткову", що на  думку представника відповідачки свідчить про перевищення експертами своїх процесуальних повноважень та викликає сумнів в їх об`єктивності. Також, на думку представника  апелянта,  експертами виявлено лише сукупність загальних та окремих збіжних ознак підпису, які покладено в основу категоричного позитивного висновку, проігноровано присутні в підписах розбіжні ознаки, тощо (т.2 а.с. 192-200).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
  Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі.
  На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
  Як вбачається з матеріалів справи, з розписки, написаної власноруч відповідачкою вбачається, що 09 вересня 2015 року між сторонами був укладений договір позики на суму 49 540 доларів США та 585 620 гривень, за умовами якого відповідачка зобов`язалася повернути позивачці вказану суму боргу через один місяць (т.1 а.с.7).
  Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 14 червня 2016 року   за клопотанням  позивачки  у справі було призначено почеркознавчу експертизу  та  провадження  у справі  зупинено  (т. 1 а.с. 65-66).
   18 липня 2017 року до суду надійшов висновок експерта Чернігівського відділення КНІДСЕ Романенко Н.І. за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 11 липня 2017 року, згідно якого досліджуваний рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_1 в розписці від 09 вересня 2015 року виконані ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 138-143).   
  Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 07 травня 2018 року, за клопотанням представника відповідачки, у справі було призначено комісійну судово-почеркознавчу експертизу  та провадження  у справі  було  зупинено (т. 1 а.с. 232-233).
  26 лютого 2019 року до суду надійшов висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення комісійної судово-почеркознавчої експертизи від 18 лютого 2019 року № 9929-9931/18-32, згідно якого досліджуваний рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_1 в розписці від 09 вересня 2015 року виконані ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 23-35).
     Експерт ОСОБА_3 , допитана в судовому засіданні судом першої інстанції пояснила, що вона є старшим судовим експертом Чернігівського відділення КНДІСЕ, має вищу освіту другого рівня за ступенем магістра, п`ятий  кваліфікаційний клас судового експерта за спеціальностями: 1.1 «дослідження почерку і підписів», 2.1 «дослідження реквізитів документів», 2.3 «Дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів», стаж експертної роботи з 2006 року. 11 липня 2017 року нею було складено Висновок за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи на підставі ухвали Саратського районного суду Одеської області від 14 червня 2016 року по цивільній справі №513/1341/15-ц. Для проведення зазначено експертизи їй було надано достатню кількість зразків підпису, нею були використані всі необхідні методики та надані зразки. При проведенні дослідження було встановлено, що у особи достатньо виработаний  почерк, тому існує дуже велика варіациозність при написанні, внаслідок чого наявно багато додаткових штрихів, які не було взято до уваги. Додаткові штрихи використовуються для транскрипції підпису. При проведенні дослідження основна увага зверталась на початкову та заключну частини підпису. За результатами проведеного дослідження вона прийшла до висновку, що досліджуваний рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_1 в розписці від 09 вересня 2015 року виконані ОСОБА_1 .. Також зазначила, що назва зразків підпису, а саме «вільні» чи «умовно вільно» не впливає на висновок експерта. Висновок підтримала, порушень при проведенні дослідження та складанні висновку не вбачає.
   Експерт ОСОБА_4 , допитана в судовому засіданні судом першої інстанції пояснила, що вона є старшим судовим експертом відділу почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних видів досліджень, має вищу освіту за  ступенем «спеціаліст», що відповідає другому рівню за ступенем «магістра», другий кваліфікаційний клас судового експерта за спеціальністю: 1.1 «дослідження почерку і підписів», стаж експертної роботи з 2011 року. 18 лютого 2019 нею разом з експертами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було складено Висновок за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи на підставі ухвали Саратського районного суду Одеської області від 07 травня 2018 року по цивільній справі №513/1341/15-ц. Зазначила, що вона разом з експертом ОСОБА_7 проводила судово-почеркознавче дослідження, для проведення якого їм було надано достатню кількість зразків підпису.  Щодо зміни назви експертизи з «повторної» на «додаткову» пояснила, що дана експертиза є саме додатковою, а не повторною, оскільки для її проведення були надані інші зразки підпису, які не досліджувались експертом при проведення первинної експертизи.  Висновок підтримала, порушень при проведенні дослідження та складанні висновку не вбачає.
  Експерт ОСОБА_5 пояснив суду першої інстанції, що він є заступником завідувача відділу почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних видів досліджень, має вищу освіту за  ступенем «спеціаліст», що відповідає другому рівню за ступенем «магістра», перший кваліфікаційний клас судового експерта за спеціальністю: 2.1 «дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів», стаж експертної роботи з 2005 року. 18 лютого 2019 ним разом з експертами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було складено Висновок за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи на підставі ухвали Саратського районного суду Одеської області від 07 травня 2018 року по цивільній справі №513/1341/15-ц. Зазначив, що оскільки тільки в нього є доступ до проведення дослідження за спеціальністю 2.1, ним було проведено технічне дослідження підписів. Відповідно до норм ЦПК та Інструкції, експерти мають право додавати необхідні питання, що ним і було зроблено. За результатами проведеного дослідження було встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у розписці від 09 вересня 2015 року виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Висновок підтримав, порушень при проведенні дослідження та складанні висновку не вбачає.
  Експерт ОСОБА_6 пояснила суду, що вона є провідним судовим експертом відділу почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних видів досліджень, має вищу освіту за ступенем «спеціаліст», що відповідає другому рівню за ступенем «магістра», другий кваліфікаційний клас судового експерта за спеціальністю: 1.1 «дослідження почерку і підписів», стаж експертної роботи понад 10 років. 18 лютого 2019 нею разом з експертами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було складено Висновок за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи на підставі ухвали Саратського районного суду Одеської області від 07 травня 2018 року по цивільній справі №513/1341/15-ц. Зазначила, що вона разом з експертом ОСОБА_4 проводила судово-почеркознавче дослідження по дослідженню підпису та почерку особи, для проведення якого їм було надано достатню кількість зразків підпису. За результатами проведеного дослідження було встановлено наявність 29 збіжних ознак та зроблено висновок, що досліджуваний рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_1 в розписці від 09 вересня 2015 року виконані ОСОБА_1 .. Висновок підтримала, порушень при проведенні дослідження та складанні висновку не вбачає.
   Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є  документом, який підтверджує як передачу грошей позикодавцем позичальнику, так і укладення договору позики.
  У наявній у матеріалах справи розписці зазначені: сторони зобов`язання, грошова сума, яку отримала в позику відповідачка, строк та умови виконання зобов`язання, особистий підпис боржника.
  Таким чином,  суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики  і  розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.
  З розписки  вбачається, що  сторони  встановили строк повернення позики  - 19 жовтня 2015 року, тобто на день подачі даного позову до суду першої інстанції, відповідачка не повернула борг.
  В постанові  Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у  цивільній  справі   № 6-63цс13 викладено  правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Наявність у позивачки оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачкою в належному розмірі.
  Суд першої інстанції обґрунтовано прийняв вказані документи в якості належних та допустимих доказів виникнення боргового зобов`язання.
  Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
  В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
  Згідно  ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
   Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
   Згідно із ч.1 ст.530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
  Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто, відповідно до чинного законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
  Такі випадки передбачені ст.193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
  Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
  У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.    
  З матеріалів справи вбачається, що сума боргу за договором   позики  від 09 вересня 2015 року складає 49 540 доларів США та 585 620 гривень. 
Проте позивачка  у позовній заяві  просила стягнути суму боргу 49 540 доларів США  не в  іноземній валюті, а у гривневому еквіваленті станом на день звернення до суду. 
Враховуючи положення ч.1  ст.13 ЦПК України, розглянувши  позов  у межах  заявлених  позивачкою  вимог,  суд   першої інстанції дійшов вірного висновку, що загальна сума, яка що підлягає стягненню з відповідачки на користь   позивачки складає 1 660 143 гривні, яка складається з: 49 540 доларів США, що еквівалентно 1 074 523 гривні, за курсом станом на 16 жовтня 2015 року становило 21,69 гривень за 1 долар США; та 585 620 гривень – сума позики в гривні.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання у апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було враховано, що 09 вересня  2015 року  відповідачка не  брала  у  ОСОБА_2 в борг грошові кошти у сумі  49 540 доларів США та 585 620 гривень, розписку від 09 вересня  2015 року не писала  та не  підписувала. Висновки експертів апелянт вважає неясними, необґрунтованими та такими, що суперечать іншим матеріалам справи, що викликає сумніви в їх правильності. Вважає, що експертами самостійно було змінено визначення експертизи з "повторної" на "додаткову", що на  думку представника відповідачки свідчить про перевищення експертами своїх процесуальних повноважень та викликає сумнів в їх об`єктивності.
Колегія суддів зазначає, що зазначені доводи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, та ґрунтуються лише на припущеннях представника, а також були спростовані поясненнями експертів, які складали вказані висновки.      
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Саратського районного суду Одеської області від 30 серпня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Саратського районного суду Одеської області від 30 серпня 2019 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складений 22 березня 2021 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                                               О.М. Таварткіладзе