ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2021 року м. Харків
Справа №638/10560/16-ц
Провадження №22-ц/818/333/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С., суддів  Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря- Каплоух Н.Б.,
Учасники справи :
Позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
Відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
Треті особи: Харківська міська рада, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові 
апеляційну скаргу  ОСОБА_5  на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 грудня 2019 року, ухвалене суддею Омельченко К.О.,
у цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи – Харківська міська рада, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про поновлення порушеного права, зобов`язання перенести огорожу та встановлення меж земельної ділянки,
в с т а н о в и в :
У червні 2016 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в особі свого представника звернулися до суду із позовною заявою в якій після уточнення просили зобов`язати відповідачів знести самочинно збудований паркан, розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , звільнити самостійно зайняту земельну ділянку, що надана в користування власникам житлового будинку АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідачів встановити тверді межі земельної ділянки за адресою – АДРЕСА_2 , у відповідності до лінійних розмірів та конфігурації вказаних у додатку № 1 до експертного висновку – по прямій лінії від кута гаражу літ. «Ж» домоволодіння АДРЕСА_1 до точки по червоній лінії по АДРЕСА_2 на відстані від житлового будинку АДРЕСА_2 - 4,66м. і на відстані від житлового будинку АДРЕСА_1 – 4,12м. без урахування утеплювача стіни цього будинку та стягнути з відповідачів понесені позивачами судові витрати.
В обґрунтування позову позивачі посилалися на належність їм на праві власності 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці, що межує із земельною ділянкою, де розташований житловий будинок АДРЕСА_2 , належний на праві власності відповідачам. За результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи, висновки якої надані ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса, тверда межа між земельними ділянками, на яких розташовані житлові будинки АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 частково відсутня, фактична межа між земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 та земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_2 не відповідає межі, вказаній на планах, складених на підставі відповідних Рішень виконкому Дзержинської районної ради м. Харкова про виділення земельних ділянок. Порушення межі існує з боку житлового будинку АДРЕСА_2 . Для відновлення межі між земельними ділянками АДРЕСА_3 необхідно встановити тверді межі у відповідності до лінійних розмірів та конфігурацій, вказаних в додатку № 1 до експертного висновку – по прямій лінії від кута гаражу літ. «Ж» домоволодіння АДРЕСА_1 до точки по червоній лінії по АДРЕСА_2 на відстані від житлового будинку АДРЕСА_2 - 4,66м. і на відстані від житлового будинку АДРЕСА_1 – 4,12м. без урахування утеплювача стіни цього будинку. Вважають, що їх право користування земельною ділянкою порушено, а тому підлягає захисту шляхом знесення самочинно збудованого паркану, звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки і встановлення твердих меж земельної ділянки за адресою – АДРЕСА_2 , у відповідності до лінійних розмірів та конфігурації вказаних додатку № 1 до експертного висновку.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_5  та  ОСОБА_4  за свій рахунок демонтувати паркан, встановлений між земельною ділянкою по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 і встановити паркан на межі між цими земельними ділянками у відповідності до лінійних розмірів та конфігурації вказаних в додатку № 1 висновку судової земельно-технічної експертизи № 24770 від 31.07.2018 року– по прямій лінії від кута гаражу літ. «Ж» домоволодіння АДРЕСА_1 до точки по червоній лінії по АДРЕСА_2 на відстані від житлового будинку АДРЕСА_2 - 4,66м. і на відстані від житлового будинку АДРЕСА_1 – 4,12м. без урахування утеплювача стіни цього будинку. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на те, що рішення є незаконним та необгрунтованим, ухваленим судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що позивачами не було надано матеріали кадастрової зйомки. Судом у порушення норм матеріального права зроблено висновок, що експертним висновком встановлено факт порушення відповідачами межової границі між земельними ділянками. Проте експерт у своєму висновку зазначив тільки щодо встановлення фактичної площі земельних ділянок. Вважає, що питання про порушення меж земельних ділянок може бути встановлено за наявності відповідної документації, проте в матеріалах справи відсутні акти щодо встановлення та закріплення меж в натурі.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачі в особі свого представника адвоката Єна Л.А. зазначили, що позивачами надано достатньо доказів на підтвердження своїх доводів та обґрунтування своїх вимог. Також зазначив, що погоджується з висновком експерта судової земельно – технічної експертизи та вважає, що суд правомірно дійшов висновку, що в ході проведеного дослідження встановлено факт порушення відповідачами межової границі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 01 лютого 2002 року реєстраційний № 1-02-228112 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 на справі спільної сумісної власності належить одноквартирний будинок , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ) 50/100 частин житлового будинку. Будинок приватизований згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". 

Відповідно до свідоцтва про шлюб, ОСОБА_12 змінила прізвище на ОСОБА_13 у зв`язку із реєстрацією шлюбу 11.06.2013 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 401.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.03.2016р. № 55707324 підтверджено право власності позивачів на житловий будинок АДРЕСА_4 .

Протоколом № 20 засідання виконавчого комітету Дзержинської райради депутатів трудящих м. Харкова від 26 липня 1955 року (архівний витяг) вирішено затвердити висновки комісії про реєстрацію земельних ділянок за їх користувачами в зазначених розмірах, що знаходяться в межах кварталів Дзержинського району (за списком). 

За змістом переліку житлових будинків, доданих до технічного плану поквартальної зйомки кварталу № 1186, земельна ділянка, виділена для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 складає 834 кв.м., земельна ділянка, виділена для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 складає 862 кв.м.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.03.2016р. № 55707591, 45/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 належало ОСОБА_14 на підставі договору купівлі-продажу реєстр.№ 1-4483, 26.12.2003.

Рішенням виконавчого комітету Дзержинського району в м. Харкові № 124/2 від 15.08.2006 р. в користування ОСОБА_14 виділено окреме володіння житловий будинок літ. "П-2" з обслуговуючими будівлями і спорудами, присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 , закріплено за ним норму земельної ділянки площею 379 кв.м. Закріплено за житловим будинком літ. "А-1" з обслуговуючими їх будівлями і спорудами, які знаходяться у користуванні ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_4 норму земельної ділянки площею 455 кв.м., залишивши за ними початкову адресу: АДРЕСА_2 . Видано свідоцтво про право власності: на житловий будинок літ. "П-2", загальною площею 242,6 кв.м., житловою площею 62,3 кв.м. з обслуговуючими його будівлями і спорудами, по АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_14 ; на житловий будинок літ. "А-1", загальною площею 64,8 кв.м., житловою площею 44,8 кв.м. з обслуговуючими його будівлями і спорудами, по АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_5 - 1/3 ч., ОСОБА_15 - 1/3 ч., ОСОБА_4 - 1/3 ч.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.03.2016р. № 55707591, житловий будинок АДРЕСА_2 належить на праві власності відповідачам: ОСОБА_5 - 1/3 частина на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 11.10.2006, Дзержинського районна у місті Харкові рада V скликання і 1/6 частина на підставі свідоцтва про спадщину за законом, серія та номер 1-392, виданий 16.04.2014, видавник Шоста Харківська державна нотаріальна контора; ОСОБА_4 - 1/3 частина на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 11.10.2006, Дзержинського районна у місті Харкові рада V скликання і 1/6 частина на підставі свідоцтва про спадщину за законом, серія та номер 1-394, виданий 16.04.2014, видавник Шоста Харківська державна нотаріальна контора.
Згідно плану меж земельних ділянок, складеному за результатами кадастрової зйомки, площа земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 складає 0,0466га (тобто 466 кв.м.), площа земельної ділянки за адресою АДРЕСА_4 ) складає 0,0834га (тобто 834 кв.м.).
Висновком судової земельно-технічної експертизи № 24770 від 31.07.2018 року за результатами проведеного дослідження на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.11.2017 року, експертом зроблено наступні висновки:

1. Фактична площа земельної ділянки АДРЕСА_1 визначена за допомогою кадастрової зйомки не відповідає площі, виділеної Рішенням виконавчого комітету Дзержинської райради депутатів трудящих м. Харкова 1955р. у розмірі 862 м2. 
Визначити, чи відповідає фактична площа земельної ділянки АДРЕСА_2 визначена за допомогою кадастрової зйомки, виділеної Рішенням виконавчого комітету Дзержинської райради депутатів трудящих м. Харкова за 1955 рік у розмірі 834 м2. не надається можливим з причини, зазначеній в дослідницькій частині.
Фактична площа земельної ділянки  АДРЕСА_2 визначена за допомогою кадастрової зйомки, не відповідає площі, виділеній Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова № 124/2 від 15.08.2006р. у розмірі 455 м2.

2. Фактичний порядок користування земельними ділянками , розташованими по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 з урахуванням умовних меж між ними, наведений в кадастровій зйомці (І. том 5. а.с. 9-10).
Площа земельної ділянки АДРЕСА_1 , що знаходиться у фактичному користуванні на підставі даних кадастрової зйомки, з урахуванням умовних меж становить 834 м2.
Площа земельної ділянки АДРЕСА_2 , що знаходиться у фактичному користуванні на підставі даних кадастрової зйомки, з урахуванням умовних меж становить 466 м2.

3. Фактичні межі користування земельними ділянками, розташованими по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не відповідають межам, вказаним на планах даних ділянок, складених на підставі відповідних Рішень виконкому Дзержинської районної ради м. Харкові про виділення земельних ділянок. Тверда межа між ними частково відсутня.

4. При встановленні меж земельних ділянок в додатку № 1 встановлено, що фактична межа між земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 та земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_2 , не відповідають межі, вказаній на планах, складених на підставі відповідних Рішень виконкому Дзержинської районної ради м. Харкова про виділення земельних ділянок. Порушення межі існує з боку житлового будинку АДРЕСА_2 .
5. Для відновлення межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 необхідно встановити тверді межі у відповідності до лінійних розмірів та конфігурації, вказаних в додатку № 1.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для їх задоволення.
Проте повністю з таким висновком погодитись не можна, з наступних підстав.
Звертаючись до суду з вимогою про поновлення порушеного права, зобов`язання перенести огорожу та встановлення меж земельної ділянки, позивачі наполягали на межахміж земельними ділянками у відповідності до лінійних розмірів та конфігурації вказаних в додатку № 1 до експертного висновку.
Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Відповідно до ч.1 ст.13 діючого ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Статті 125, 126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачають, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та державної реєстрації відповідного права. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.
Частиною 1,2 статті 107 ЗК України встановлено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.
Згідно з частиною 1 статті 316, частиною 1 статті 317 та частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (стаття 152 ЗК України).
Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
Умовами для задоволення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкоює сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).
Експертним висновком встановлено факт порушення відповідачами межової границі між земельними ділянками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 .
Кадастровою зйомкою земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_4 , визначені площі цих земельних ділянок, експертним висновком судової земельно-технічної експертизи № 24770 від 31.07.2018 року підтверджено збільшення площі земельної ділянки по АДРЕСА_2 за рахунок зменшення площі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а також підтверджено відсутність між ними твердої межі.
В суді апеляційної інстанції була допитана експерт ОСОБА_16 , яка підтримала свій висновок і пояснила, що він грунтується на результатах кадастрової зйомки де зазначені лінійні розміри земельних ділянок і їх конфігурація та Протоколу № 20 засідання виконавчого комітету Дзержинської райради депутатів трудящих м. Харкова від 26 липня 1955 року, яким було вирішено затвердити висновки комісії про реєстрацію земельних ділянок за їх користувачами в зазначених розмірах. За наявними матеріалами інвентарної справи експерт зазначила, що виходячи з лінійних розмірів земельних ділянок та їх конфігурації встановлення межі між земельними ділянками можливо саме в такий спосіб як зазначено в її висновку, а тому наявний факт порушення прав позивача відповідачем у зв"язку з перетином земельних ділянок з боку відповідачів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив факт наявності у позивачів права власності на земельну ділянку, а також факт порушення цього права з боку відповідачів тим, що відповідачами встановлена огорожа за межами їх земельної ділянки, тому суд дійшов правильного висновку щодо задоволення позовної вимоги про зобов`язаня відповідачів знести самочинно збудований паркан, розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Твердження відповідачів про те, що права позивачів не порушені, оскільки відсутня відповідна земельно-кадастрова документація, на підставі якої можливо визначити наявність чи відсутність порушення межі, спростовується наявними в матеріалах справи доказами а також встановленими обставинами справи, а саме експертним висновком і поясненнями експерта, яка підтвердила, що свій висновок вона зробила саме на підставі кадастровою зйомкою, якою вона користувалась при складанні свого висновку.
Що стосується позовних вимог щодо зобов`язання відповідачів встановити тверді межі, а саме паркан на межі між цими земельними ділянками за адресою – АДРЕСА_2 , колегія суддів зазначає наступне.
Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками.
Відповідно до частини першої статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.
Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція).
Згідно п.2.1.,2 3 Інструкції ... встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. 
Таким чином, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони.
За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції в частині покладення на відповідачів обов"язку встановити паркан на межі між земельними ділянками у відповідності до лінійних розмірів та конфігурації вказаних в додатку до висновку експертизи, не відповідають вимогам закону, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає в цій частині скасуванню з відмовою у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 89,374, 376, 381 ЦПК України,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу   ОСОБА_5  – задовольнити частково.
Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 грудня 2019 року  - в частині обов`язку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за свій рахунок демонтувати паркан - залишити без змін.
Рішення суду в частині обов`язку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 встановити паркан на межі земельних ділянок - скасувати і в цій частині в задоволенні позову - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.
Головуючий С.С. Кругова
Судді О.В. Маміна 
                                                                                                                           Н.П. Пилипчук 
повний текст постанови складено 23 березня 2021 року