ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/69/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №2315/1561/2012 Категорія: 307000000 	Манько М. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       21 січня 2021 року м. Черкаси
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

	Новікова О.М.,	
  	Храпка В.Д., Вініченка Б.Б. 	
за участю секретаря	Чуйко А.В.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Смілянської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування, -
в с т а н о в и в :
У лютому 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Смілянської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 . 
Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на вищевказаний будинок. Після смерті матері позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки вважав, що прийняв спадщину, так як на момент смерті спадкодавиці проживав разом з нею в цьому будинковолодінні. Після її смерті вступив в управління та володіння спадковим майном і проживав в ньому на момент звернення до суду.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2012 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на будинковолодіння АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції керувався тим, що позивач був єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, оскільки постійно проживав зі спадкодавицею на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї.
ОСОБА_1 , яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції, вважаючи, що ухваленим рішенням суду першої інстанції порушені її права як спадкоємця ОСОБА_3 за заповітом, звернулася до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі апелянт вказує, що після смерті чоловіка 02 травня 2018 року в його документах знайшла заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу 16 лютого 2006 року, згідно якого ОСОБА_3 усе своє майно заповіла в рівних частках ОСОБА_2 та самій апелянтці.
Рішення районного суду ОСОБА_1 вважає незаконним, оскільки суд неповно з`ясував обставини справи, які мають значення, висновки районного суду не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки після смерті ОСОБА_3 вона також є спадкоємицю її майна за заповітом, оскільки постійно проживала і була зареєстрована разом із померлою на час відкриття спадщини, а тому прийняла спадщину після її смерті.
Посилаючись на такі аргументи, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2012 року. 
Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 грудня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 закрито. 
Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не доведено, що судом першої інстанції порушено її права, свободи, інтереси, які підлягають захисту у судовому порядку. Апеляційний суд вважав, що заявник не підтвердила, що прийняла спадкове нерухоме майно після смерті ОСОБА_3 за заповітом від 16 лютого 2016 року за відсутності спадкової справи, відкритої за заповітом, складеним ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .
Апеляційний суд зазначив, що доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки вона постійно проживала і була зареєстрована разом із померлою на час відкриття спадщини, не можуть бути взяті до уваги, так як на момент ухвалення судом рішення не було відомо про заповіт, а на момент смерті ОСОБА_1 не була спадкоємицею першої черги за законом чи іншої черги за законом, оскільки шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований 18 жовтня 2008 року, тобто після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 грудня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Касаційний суд вказав, що висновки апеляційного суду в частині закриття провадження у справі є передчасними. 
Так, вирішуючи питання про те, чи є ОСОБА_1 спадкоємцем за заповітом необхідно враховувати, що згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Таким чином, визначаючи чи стосується прав та інтересів заявника рішення суду першої інстанції у справі, яка переглядається, апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою як спадкоємець за заповітом, яка вважається такою, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 в порядку статті 1268 ЦК України, оскільки проживала із спадкодавцем на момент її смерті
Тому рішення суду першої інстанції у справі, яка переглядається, стосується її прав та інтересів. Апеляційний суд не встановив, а відповідач у справі не стверджував, що заповіт, складений на ім`я ОСОБА_1 , скасований чи визнаний недійсним. Тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 , проживаючи із спадкодавцем на момент її смерті, не могла прийняти спадщину за правилами статті 1268 ЦК України як спадкоємець за заповітом.
Крім того, Верховний Суд вказав, що апеляційний суд не вирішив питання про залучення до участі у справі правонаступників позивача, оскільки на момент подання скарги ОСОБА_4 помер позивач у справі ОСОБА_2 .
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходів із того, що позивач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, оскільки постійно проживав зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, та протягом строку. Встановленого ст. 1270 ЦК України не заявив про відмову від неї, тому за ним повинно бути визнано право власності на спадкове майно.
Але такі висновки суду не відповідають матеріалам справи і нормам матеріального права.
ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач у справі ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 03 травня 2018 року. (а.с. 43)
Після його смерті до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що підтверджується інформаційною довідкою № 1363/02-14 від 04 грудня 2020 року (а.с. 110)
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залучено до участі у справі як правонаступників померлого ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_2 є сином померлої та спадкоємцем першої черги.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261–1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини перша та третя статті 1268 ЦК України).
16 лютого 2006 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 38)
Таким чином, позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спадкоємцями померлої за заповітом.
Доказів щодо визнання вказаного заповіту недійсним матеріали справи не містять.
Згідно з довідкою № 11451 Смілянської міської ради від 24 жовтня 2018 року на момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована у АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (а.с. 40)
Отже, відповідно до правил ч. 3 ст. 1268 ЦК України ( у редакції від 22 грудня 2006 року станом на час відкриття спадщини) апелянтка є особю, яка прийняла спадщину.
За приписами вказаної норми Кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Проте районний суд, ухвалюючи рішення про визнання права власності на спадкове майно за позивачем, не врахував інтересів апелянки.
Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції визнано право власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 , право на яке як спадкоємиця за заповітом має і апелянтка ОСОБА_1 , вказане рішення через порушення норм процесуального права підлягає до скасуванню на підставі п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК, оскільки суд прийняв рішення про права особи, що не була залучена до участі у справі.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що питання спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 є предметом іншого спору, як і спадкування після смерті позивача ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки у вказаній справі застосовано правонаступництво, судовий збір, сплачений апелянткою, слід залишити за нею.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, - 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 22 січня 2021 року.

Судді