ПОСТАНОВА 
Іменем України

04 лютого 2021 року                                                 м. Кропивницький
справа № 391/138/20
провадження № 22-ц/4809/122/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Дуковського О.Л., Чельник О.І.
        секретар Гончар В.В. 
учасники справи:  ОСОБА_1 
представник ОСОБА_2 
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення
Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 03.09.2020 року   суддя Червонописький В.С.,  по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до  ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником земельних ділянок розташованих по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3522883000:52:005:0022 площею 0,2500 га та кадастровий номер 3522883000:52:00560023 площею 0,2500 га, що межують з земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , власником, якої є відповідач. 
Межа даних ділянок визначена згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. 
Відповідач стверджуючи, що має місце накладення 15 кв. м. на його земельну ділянку, на власний розсуд без узгодження своїх дій з позивачем самостійно визначив межу суміжних ділянок у вигляді металевих кілків та дроту білого кольору, в результаті чого на його території залишилися частина квітника та ягідника позивача, а до винограду став утруднений прохід.
Зазначила, що відповідно до висновку експертного дослідження від 12.09.2019, наданого позивачем, земельна ділянка позивача не накладається на земельну ділянку відповідача.
Просила суд, з урахуванням уточнень до позовної заяви, усунути перешкоди у землекористуванні належними ОСОБА_3 на праві власності земельними ділянками кадастровий номер 3522883000:52:005:0022 площею 0,2500 га та кадастровий номер 3522883000:52:00560023 площею 0,2500 га, розташованими по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 перешкод у землекористуванні в межах, визначених згідно технічної документації з землеустрою, розроблені КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» в 2015 році та яка пройшла державну реєстрацію 16.02.2015, щодо встановлених межових знаків.
Усунути перешкоди у землекористуванні належними ОСОБА_3 на праві власності земельними ділянками кадастровий номер 3522883000:52:005:0022 площею 0,2500 га та кадастровий номер 3522883000:52:00560023 площею 0,2500 га, розташованими по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 перешкод у встановленні паркану між земельними ділянками розташованими по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 в межах, визначених згідно технічної документації з землеустрою, розробленої КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» в 2015 році та яка пройшла державну реєстрацію 16.02.2015 щодо встановлених межових знаків. Стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 витрати на відновлення межових знаків на суму 1300 грн.
Рішенням  Компаніївського районного  суду Кіровоградської області від 03.09.2020 року позов задоволено частково.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що суд не врахував його право власності на суміжні земельні ділянки кадастровий номер 3522883000:52:005:001 площею 0,2500 га та кадастровий номер 3522883000:52:005:0002 площею 0,3800 га на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки. Суд не прийняв до уваги акт встановлення зовнішніх меж земельної ділянки площею 0,63 га, яка передавалась у приватну власність ОСОБА_6 підписаний ОСОБА_3 та план меж його земельної ділянки. Межові знаки в кількості 11 штук встановлені в 2011 році відповідають акту встановлення меж в 1997 році. Цей факт підтверджується висновком експерта № 1443, № 1444 судової земельно-технічної експертизи від 12.05.2016. При розгляді справи суд не врахував рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 01.06.2016 залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 28 вересня 2016, яким усунуто порушення його права власності на земельну ділянку шляхом зобов`язання ОСОБА_3 перенести паркан в сторону земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19.10.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.
До суду надано відзив на апеляційну скаргу від адвоката Іващенко І.Ю., в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11.11.2020 справу призначено до розгляду.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що позивач є власником земельних ділянок кадастровий номер 3522883000:52:005:0022 площею 0,2500 га та кадастровий номер 3522883000:52:005:0023 площею 0,2500 га, розташованими по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності зареєстроване Реєстраційною службою Компаніївського районного управління юстиції Кіровоградської області. (а.с.23-26)
Відповідач є власником земельних ділянок кадастровий номер 3522883000:52:005:0001 площею 0,2500га та кадастровий номер 3522883000:52:005:0002 площею 0,3800 га, розташованими по АДРЕСА_1 , що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 126789 та серії ЯЛ №126790. (а.с.79-80)
Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення земельно-технічного дослідження №2778/2779/19-27 від 12.09.2019 зробленого згідно заяви ОСОБА_4 експертом Кропивницького відділення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз І.І.Шевченко встановлено, що:
- фактичне розташування паркану між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не відповідає додатку №2 судової земельно-технічної експертизи № 1443-1444 від 12.05.2016;
- земельна ділянка по АДРЕСА_1 не накладається на земельну ділянку по АДРЕСА_2 відповідно накладення площею 15 кв. м. земельної ділянки по АДРЕСА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_2 відсутнє;
- межі земельної ділянки з кадастровими номерами 3522883000:52:005:0022, 3522883000:52:005:0023 по АДРЕСА_1 повинні бути встановлені в натурі (на місцевості) відповідно до технічної документації з землеустрою, яка була розроблена КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» в 2015 році та пройшла державну реєстрацію 16.02.2015. (а.с.27-51)
В мотивувальній частині вказаного дослідження зазначено, що для проведення дослідження залучався фахівець геодезист Кіровоградського науково-дослідного інституту землеустрою Кононщук В.П., який проводив встановлення меж в натурі та провівши дослідження встановлено, що фактичне розташування паркану відповідає вимогам державним будівельних норм діючих на території України всупереч цього в додатку №2 судової земельно-технічної експертизи № 1443-1444 від 12.05.2016 зазначено, що має місце переміщення паркану в бік земельної ділянки по АДРЕСА_2 на 0,26м.
В матеріалах справи наявний лист директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 11/01-13/1145-20,1764-20 від 31.03.2020 направлений позивачу на її звернення щодо проведення рецензування висновку № 1443-1444 від 12.05.2016, в якому зазначено, що методологія виконання даної експертизи не відповідає порядку і правилам проведення експертиз та дане дослідження не містить інформації про використання необхідних вимірювальних приладів. В тексті висновку експерт зазначає факти, які суперечать один одному. Відсутній логічний взаємозв`язок між поставленим перед експертом завданням та зробленими ним висновками. (а.с.159)
Листом № 451/0/6-19 від 13.08.2019 Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області направленого на звернення позивачу останню повідомлено про проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки відповідачем та складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, акт обстеження земельної ділянки та припис від 08.08.2019 про усунення порушень земельного законодавства в 30-ти денний термін шляхом встановлення межових знаків.(а.с.160)
Відповідно до рішення засідання з постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, екології, охорони навколишнього середовища та благоустрою №3 від 20.11.2019 на звернення ОСОБА_3 щодо погодження меж суміжних ділянок, що перебувають у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які не прийшли до погодження меж, постійна комісія вирішила рекомендувати ОСОБА_3 з питанням вирішення земельного спору щодо меж земельних ділянок звернутися до суду.(а.с.52)
В матеріалах справи наявний акт обстеження спірної межі суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 від 29.04.2020 складений комісією Мар`ївської сільської ради Компаніївського району за заявою ОСОБА_3 , згідно якого виявлено, що між суміжними земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 відсутні паркани чи інші загорожі. Між ділянками встановлено металеві стовпці висотою 50 см. Пофарбовані чорною фарбою та пронумеровані (межові знаки). Між ними натягнуто мотузку білого кольору. Біля кожного такого стовпця знаходяться металеві штирі діаметром 3 см., забиті в землю. На думку ОСОБА_1 , власника земельної ділянки по АДРЕСА_2 , межа проходить по цих металевих штирях, а з встановленими межовими знаками державного зразка, встановленими ОСОБА_3 не погоджується та вимагає їх видалення. ОСОБА_1 металеві штирі на ділянці належній ОСОБА_3 відмовляється видаляти.(а.с.161)
На досліджених в судовому засіданні фотокопіях межових знаків відображено наявність межових знаків встановлених позивачем та прути встановлені відповідачем. (а.с.111-133)
Суд першої інстанції зазначив, що досліджений в судовому засіданні диск з відеозаписом зафіксував, як відповідач здійснюючи ремонтні роботи біля власного домоволодіння періодично перетинає межі свої земельної ділянки на земельну ділянку позивача, демонтував мотузку встановлену позивачем для спорудження паркану. (а.с.187)
В судовому засіданні відповідач пояснив, що здійснив такі дії, так як є власником земельних ділянок, а рішеннями апеляційного суду, зобов`язано позивача перенести паркан, через який проходить межа, а встановлена нова межа позивачем у 2018 і нові межові знаки є незаконними, оскільки пересуваються в сторону земельної ділянки відповідача.
Суд першої інстанції зазначив, що враховує, надані письмові докази відповідача, а саме рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 01.06.2016 та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних, кримінальних справ від 28.09.2016, акт про встановлення та погодження в натурі меж земельної ділянки, однак надані докази були предметом іншої цивільної справи, судове рішення в якій вже пройшло стадію виконання. (а.с.93-98)
Суд першої інстанції зазначив, що сторони у справі є суміжними землекористувачами та між сторонами по справі існує довготривалий спір, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.
Вищезазначені докази свідчать також про те, що відповідачем по справі продовжується чинення перешкод в користуванні земельною ділянкою позивачу, яка належить їй на праві власності шляхом демонтажу межових знаків та встановлення перешкод на земельній ділянці позивача.
Суд першої інстанції посилаючись на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»,  ч.ч.1-3, 5 ст.319 Цивільного, ст.391 Цивільного кодексу, пп.«г» та «е» ч.1 ст.91 Земельного кодексу, чч.1 та 2 ст.103 Земельного кодексу, статтю 152 Земельного кодексу  дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Суд першої інстанції зобов`язав відповідача усунути перешкоди у землекористуванні належними позивачу на праві власності земельними ділянками, шляхом зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкод у землекористуванні та усунути перешкоди у землекористуванні шляхом зобов`язання не чинити перешкод у встановленні паркану між земельними ділянками.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції  за правилами, встановленими  для розгляду  справи  в порядку спрощеного  позовного провадження  з викликом  учасників справи. 
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником земельних ділянок кадастровий номер 3522883000:52:005:0022 площею 0,2500 га та кадастровий номер 3522883000:52:005:0023 площею 0,2500 га, розташованими по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності зареєстроване Реєстраційною службою Компаніївського районного управління юстиції Кіровоградської області. (а.с.23-26)
Відповідач є власником земельних ділянок кадастровий номер 3522883000:52:005:0001 площею 0,2500га та кадастровий номер 3522883000:52:005:0002 площею 0,3800 га, розташованими по АДРЕСА_2 , що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 126789 та серії ЯЛ №126790. (а.с.79-80)
Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення земельно-технічного дослідження №2778/2779/19-27 від 12.09.2019 зробленого згідно заяви ОСОБА_4 експертом Кропивницького відділення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз І.І.Шевченко встановлено, що:
- фактичне розташування паркану між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не відповідає додатку №2 судової земельно-технічної експертизи № 1443-1444 від 12.05.2016;
- земельна ділянка по АДРЕСА_1 не накладається на земельну ділянку по АДРЕСА_2 відповідно накладення площею 15 кв. м. земельної ділянки по АДРЕСА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_2 відсутнє;
- межі земельної ділянки з кадастровими номерами 3522883000:52:005:0022, 3522883000:52:005:0023 по АДРЕСА_1 повинні бути встановлені в натурі (на місцевості) відповідно до технічної документації з землеустрою, яка була розроблена КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» в 2015 році та пройшла державну реєстрацію 16.02.2015. (а.с.27-51)
З експертного дослідження вбачається, що фактичне розташування паркану відповідає вимогам державним будівельних норм діючих на території України всупереч цього в додатку №2 судової земельно-технічної експертизи № 1443-1444 від 12.05.2016 зазначено, що має місце переміщення паркану в бік земельної ділянки по АДРЕСА_2 на 0,26м.
В матеріалах справи наявний лист директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 11/01-13/1145-20,1764-20 від 31.03.2020 направлений позивачу на її звернення щодо проведення рецензування висновку № 1443-1444 від 12.05.2016, в якому зазначено, що методологія виконання даної експертизи не відповідає порядку і правилам проведення експертиз та дане дослідження не містить інформації про використання необхідних вимірювальних приладів. В тексті висновку експерт зазначає факти, які суперечать один одному. Відсутній логічний взаємозв`язок між поставленим перед експертом завданням та зробленими ним висновками. (а.с.159)
Листом № 451/0/6-19 від 13.08.2019 Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області направленого на звернення позивачу останню повідомлено про проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки відповідачем та складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, акт обстеження земельної ділянки та припис від 08.08.2019 про усунення порушень земельного законодавства в 30-ти денний термін шляхом встановлення межових знаків.(а.с.160)
Відповідно до рішення засідання з постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, екології, охорони навколишнього середовища та благоустрою №3 від 20.11.2019 на звернення ОСОБА_3 щодо погодження меж суміжних ділянок, що перебувають у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які не прийшли до погодження меж, постійна комісія вирішила рекомендувати ОСОБА_3 з питанням вирішення земельного спору щодо меж земельних ділянок звернутися до суду.(а.с.52)
В матеріалах справи наявний акт обстеження спірної межі суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 від 29.04.2020 складений комісією Мар`ївської сільської ради Компаніївського району за заявою ОСОБА_3 , згідно якого виявлено, що між суміжними земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 відсутні паркани чи інші загорожі. Між ділянками встановлено металеві стовпці висотою 50см. Пофарбовані чорною фарбою та пронумеровані (межові знаки). Між ними натягнуто мотузку білого кольору. Біля кожного такого стовпця знаходяться металеві штирі діаметром 3см., забиті в землю. На думку ОСОБА_1 , власника земельної ділянки по АДРЕСА_2 , межа проходить по цих металевих штирях, а з встановленими межовими знаками державного зразка, встановленими ОСОБА_3 не погоджується та вимагає їх видалення. ОСОБА_1 металеві штирі на ділянці належній ОСОБА_3 відмовляється видаляти.(а.с.161)
З матеріалів справи вбачається, що на фотокопіях межових знаків відображено наявність межових знаків встановлених позивачем та прути встановлені відповідачем. (а.с.111-133)
Згідно з ч.ч.1-3, 5 ст. 319 Цивільного кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язківвласник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 Цивільного кодексу).
Відповідно до пп.«г» та «е» ч.1 ст.91 Земельного кодексу власники ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з установленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.103 Земельного кодексу власники та землекористувачі повинні обирати такі способи використання ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі ділянок зобов`язані не використовувати ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Згідно зі статтею 152 Земельного кодексу держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Доводи викладені в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не вжив заходів щодо повного з`ясування обставин справи, дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження.
В апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції не врахував, що право власності у відповідача виникло у порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_6 , яке виникло у нього на підставі Державного акту на право приватної власності виданого 02.08.1997 р.
Акт встановлення зовнішніх меж земельної ділянки площею 0.63 га., яка передавалась у приватну власність ОСОБА_6 , та план меж земельної ділянки підписаний ОСОБА_3 .
Межові знаки в кількості 11 штук встановлені в 2011 році відповідають акту встановлення меж в 1997 році, при цьому відповідач посилається на висновок експерта №1443,1444 судової земельної – технічної експертизи від 12.05.2016 року.
Суд апеляційної інстанції перевірив зазначені обставини і дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження викладеного в апеляційній скарзі.
В матеріалах справи відсутній висновок експерта №1443,1444 судової земельної - технічної експертизи від 12.05.2016 на який посилається відповідач як на належний доказ і зазначений висновок не був предметом дослідження в суді першої інстанції.
В матеріалах справи знаходиться копія акту про встановлення та погодження в натурі меж земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 на території Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 13.10.2011 року 
З зазначеного акту вбачається, що встановлення межі земельної ділянки здійснено на підставі замовлення ОСОБА_1 від 05.08.2011 року. 
Встановлені в натурі межі земельної ділянки площею 0.63 га.
Межі земельної ділянки закріплено межовими знаками в кількості 14 штук і погоджено з суміжними землевласниками і землекористувачами. Спірних питань немає.
Зазначено розміри та місце розташування ділянки показано на схемі.
З даного акту вбачається, що схема, яка зазначена в акті не містить інформації відносно предмету спору, який знаходиться на розгляді в даному апеляційному провадженні.
Крім того з зазначеного акту вбачається, що суміжні землевласники по АДРЕСА_3 , від підпису відмовилися. Зазначені обставини засвідчені сільським головою.
Встановлені обставини свідчать, що межі між суміжними ділянками позивача і відповідача між ними не узгоджувались. 
В апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції не врахував висновки Апеляційного суду Кіровоградської області від 01.06.2016 року яким усунуто порушення право власності на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 перенести паркан в сторону земельної ділянки по АДРЕСА_1 . 
Суд апеляційної інстанції перевірив зазначені обставини і дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження викладеного в апеляційній скарзі в цій частині.
Посилання на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 01.06.2016 року є необґрунтованим, оскільки з рішення апеляційного суду від 01.06.2016 року не вбачається, що предмет даного спору і предмет дослідження під час розгляду справи у 2016 році є тотожними. 
В рішенні апеляційного суду від 2016 року є посилання на висновок земельно-технічної експертизи без зазначення дати проведення експертизи та номера.
В описовій частині рішення апеляційного суду від 01.06.2016 року зазначено , що межі земельної ділянки ОСОБА_1 закріплені межовими знаками в кількості 11 шт. за свою формою не відповідають вимогам законодавства.
З копії акту про встановлення та погодження в натурі меж земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 на території Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 13.10.2011 року вбачається, що встановлені в натурі межі земельної ділянки площею 0.63 га. закріплено межовими знаками в кількості 14 штук. 
Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що обставини, які викладені в описовій частині рішення апеляційного суду від 01.06.2016 року не співпадають з матеріалами справи, які знаходяться в даному проваджені.
В апеляційні скарзі зазначено, що суд першої інстанції посилаючись на висновок експертного дослідження від 12.09.2019 року не врахував ту обставину, що фактичне розташування паркану між спірними земельними ділянками не відповідає додатку №2 судової земельно-технічної експертизи №1443,№1444 від 12.05.2016 року
Суд апеляційної інстанції перевірив зазначені обставини і дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження викладеного в апеляційній скарзі в цій частині.
З матеріалів справи вбачається, що додаток №2 судової земельно-технічної експертизи №1443,№1444 від 12.05.2016 року не були надані відповідачем, як належні та допустимі докази на спростування доводів позивача, зазначена експертиза в матеріалах справи відсутня і не була предметом дослідження в суді першої інстанції.
Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи  викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення  Компаніївського районного  суду Кіровоградської області від 03.09.2020 , залишити без змін.
Повний текст постанови складено 09.02.2021.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий: 

Судді: