Справа № 145/2051/20 
Провадження № 33/801/175/2021
Категорія: 305 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року                                                                               м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 січня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , працюючої в ДП «Гніванський спецзалізобетон»,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП,
встановив:
Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 січня 2021 року накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді виправних робіт строком 1 (один) місяць з відбуванням їх за місцем постійної роботи з відрахуванням 20 процентів її заробітку в дохід держави, а також стягнуто з неї судовий збір в дохід держави в сумі 454 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що 07.12.2020, о 16-00 год. в м. Гнівань, по вул. Промислова, 15, на території ДП «Гніванський спецзалізобетон» в підсобному приміщенні, ОСОБА_1 , виражалася нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_2 , чим порушила громадський порядок і спокій громадян. Своїми діями  ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП.
03 лютого 2021 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подала апеляційну скаргу, оскільки не погоджується із постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 січня 2021 року, вважає її незаконною та необґрунтованою у зв`язку з тим, що вона не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі відносно неї за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що всі обставини справи досить детально викладені в її поясненнях наданих суду першої інстанції в письмовій формі 18.01.2021, суть яких полягає в тому, що між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також іншими працівниками бетонозмішувального цеху ПрАТ «Гніванський завод СЗБ», в якому вона працює, тривалий час натягнуті неприязні стосунки, пов`язані з її переходом до іншої профспілкової організації та тим, що правління товариства вже тривалий час намагається позбавитись від представників їхньої профспілки. Зокрема вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складений із грубим порушенням норм чинного законодавства, зокрема він складений у її відсутності та нею не підписаний, копію зазначеного протоколу вона не отримувала, обставини події викладені в ньому не відповідають дійсним обставинам справи, а сам протокол складений працівниками поліції з метою приховати напад на неї особами, які зазначені в ньому свідками та потерпілою. Більше того, поліції відомо про дану затяжну конфліктну ситуацію. В той день, 07.12.2020 вона викликала поліцію, через напад на неї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та ще однієї особи, однак співробітники поліції не тільки проігнорували її, як заявника, але здійснювали психологічний вплив, ігноруючи її та спілкуючись виключно з особами, які вчинили на неї напад, відмовились опитувати її, так як бланка її пояснень в матеріалах справи немає. В результаті чого їй довелось фактично через силу віддати її короткі пояснення стосовно її виклику поліції, які в свою чергу частково містяться в матеріалах справи (а.с.6) та додатково ввечері того самого дня після роботи надати свої детальні пояснення.
Звертає увагу суду на те, що Тиврівський районний суд Вінницької області проігнорував подані нею детальні пояснення щодо відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП. Також місцевий суд повністю проігнорував надані нею докази відсутності провини в її діях у вигляді диска з аудіо записом, не викликав для надання пояснень свідків та потерпілу, чим позбавив її можливості реалізувати свої права, передбачені статтею 268 КУпАП, зокрема надати пояснення, подати докази, заявити клопотання про виклик свідків та ін. Крім того, захід адміністративного стягнення у виді виправних робіт строком 1 (один) місяць з відбуванням їх за місцем постійної роботи з відрахуванням 20 процентів її заробітку в дохід держави, також обраний місцевим судом із порушенням вимог статті 33 КУпАП, яка передбачає врахування особи порушника, його майнового стану, пом`якшуючих обставин тощо при обранні виду адміністративного стягнення. До того ж при винесенні постанови про притягнення скаржника до адміністративної відповідальності суд не врахував та проігнорував норми матеріального права, а саме: статей 1, 7, 9, 245, 252, 280 КУпАП, чим підійшов до вирішення справи формально. Вважає, що під час вищевказаних подій її дії не містять ознак ані об`єктивної, ані суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП. Вказує, що в судовому засіданні встановлено, що між нею та свідками склалися давні неприязні стосунки, що вбачається з наданих пояснень, оскільки зазначені в протоколі обставини щодо порушення громадського спокою не доведені належними та допустимими доказами. Однак судом першої інстанції вказані вимоги закону не дотримані в повному обсязі, належним чином не з`ясовано обставини та необхідні ознаки складу адміністративного правопорушення, інкримінованого скаржнику.
В суді апеляційної інстанції  ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, просила її задовольнити. Суду пояснила, що саме потерпіла із своїми друзями створили їй нестерпні умови праці, постійно ображають її. Цей конфлікт триває два роки через її перехід до іншої профспілкової організації, по заяві якої було відкрито кримінальну справу проти правління товариства. Суд взагалі не взяв до уваги її доводи, письмові пояснення і надані нею докази. 
Потерпіла ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги. Суду пояснила, що у неї з ОСОБА_1 тривалий час існують неприязні стосунки. Майже три роки у них постійно виникають суперечки, скандали і сварки, ОСОБА_1 пише на потерпілу і інших працівників доповідні керівництву.
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Окрім того, згідно ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, належно з`ясовує обставини справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з диспозицією статті 173 КУпАП об`єктивну сторону складу дрібного хуліганства становлять такі діяння: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, за умови, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян, а обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього правопорушення є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку, де громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.
Найбільш розповсюдженою формою дрібного хуліганства є нецензурна лайка у громадських місцях, під якою необхідно розуміти найбільш цинічні лайки, що належать, як правило, до сфери статевих відносин, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності.
Крім того обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення за ст. 173 КУпАП, а саме дрібне хуліганство - є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.
Отже для кваліфікації дій особи, необхідно співставити фактичні обставини події, тобто відповідність конкретного діяння, а також наявні докази із ознаками того чи іншого складу правопорушення, передбаченого у диспозиції статті КУпАП.
Судом не було надано належної оцінки тому, що суб`єктивною стороною правопорушення заст. 173 КУпАП є прямий умисел на порушення громадського порядку. При цьому імперативною складовою наявності в діях особи адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП є те, що дії особи повинні порушувати громадський порядок і спокій громадян.
Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склались неприязні стосунки, які мали ретроспективний характер до інкримінованого адміністративного правопорушення. Самі по собі висловлювання ОСОБА_1 до працівників, що встановлено з пояснень останніх, чому вони не працюють не мали умислу на порушення громадського порядку і спокою громадян.
Згідно протоколу серії АПР 18 № 399766 від 07.12.2020 встановлено, що 07.12.2020, о 16-00 год. в м. Гнівань, по вул. Промислова, 15, на території ДП «Гніванський спецзалізобетон» в підсобному приміщенні, ОСОБА_1 , виражалася нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_2 , чим порушила громадський порядок і спокій громадян.
Свідком такого правопорушення вказана ОСОБА_5 , з письмових пояснень якої встановлено, що коли вони зайшли відпочити та зігрітися ОСОБА_1 почала виражатись нецензурною лайкою. 
Однак, на думку апеляційного суду ці докази не доводять беззаперечно вину ОСОБА_1 , оскільки, як встановлено у судовому засіданні, у останньої із свідком також існують тривалі неприязні стосунки і ОСОБА_5 також була учасником конфлікту.
Крім того, складений протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначена об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, відповідно до ст. 173 КУпАП, тобто не зазначена суть адміністративного правопорушення.
Суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП, в якому не викладено всіх обставин, в тому числі всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а саме те, що дії були вчиненні у громадському місці та характер висловлювань ОСОБА_1 , що є невід`ємними ознаками хуліганства.
Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.
Оцінюючи докази у справі, які були встановлені і дослідженні під час судового розгляду, апеляційний суд виходить із стандарту доведення вини поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинене і особа є винною у його вчиненні .
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
Апеляційний суд не може погодитись із тим, що матеріалами провадження вина ОСОБА_1 доведена поза розумним сумнівом.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що свідки сторони обвинувачення, на показання яких послався суддя і які фактично є єдиними доказами вини ОСОБА_1 , є стороною конфлікту, який тривалий час існує і який є предметом судового розгляду.
Отже показання вказаних свідків, на переконання апеляційного суду, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 ..
Наведені в апеляційній скарзі факти, у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь  ОСОБА_1  і вони не дають змоги Суду однозначно оцінити дії останньої, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП.
Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 173 КУпАП, оскільки вину її в даному правопорушенні не доведено.
За таких обставин вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню з винесенням нової постанови, якою закрити провадження в зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,  

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 січня 2021 року про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП скасувати, провадження по справі закрити.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду                                                    Ю. Б. Войтко